54 _ Torbjørn Gaarder 
Wasser gemischt von 8°, 7,25 °/oo (Cl. = 4.00) und einem Sauer- 
stoffgehalt von 7,06 ccm, also auch mit einem Sauerstoffprozent von 
90, so sinkt die Temperatur des einströmenden Wassers dann auf 
12° und dessen Salzgehalt auf 12,67 °/oo, so dass jetzt 6.95 cem 
Sauerstoff pr. Liter zur Sattigung desselben gefordert werden. 
Gleichzeitig steigt aber dessen Sauerstoffgehalt auf 1/2 . (6.61 + 
7.06) = 6,33 cem; und die Folge wird sein, dass, obgleich der 
Sauerstoffgehalt von 5,61 auf 6.33 ccm steigt, also mit 13 % des 
urspriinglichen Betrages, das Sauerstoffprozent doch nur von 90.0 
auf 91.1 steigt, folglich: es bleibt praktiseh gesprochen unveråndert.* 
Av alt dette fremgaar med storste tydelighet, at man saavel 
overfor den fundne surstofmængde som overfor den beregnede sur- 
stofprocent maa anvende forsigtighet, naar der skal trækkes slut- 
ninger ved hjælp av surstofforholdene i et hav eller fjordomraade. 
(At mætningsgraden er = 1 kan, som man saa, skyldes rent fysiske 
aarsaker og ikke bare planters og dyrs virksomhet. I det enkelte 
tilfælde er det derfor umulig at si, hvor meget kan tilskrives den 
ene og hvor meget den anden faktor). Det gjzelder de dypere lag 
som det gjælder overflaten, at jo flere vandprøver man undersøker 
desto sikrere kan man trække sine slutninger. Samtidig viser det 
sig ogsaa ofte, at et stort materiale kulkaster mangen en slutning, som 
kunde trækkes ut fra faa bestemmelser. Det gjælder derfor at 
samle et saa fyldig materiale som mulig, naar surstofforholdene i et 
sjøomraade skal belyses. | | 
Det vand som findes mellem overflaten og 1 meters dyp kan 
passende regnes som overflateschiktet. Her vil de meteorologiske 
forhold øve sin største indflydelse. Men desuten maa der ogsaa ta- 
ges hensyn til en anden faktor som bevirker forholdsvis store sur- 
stofvekslinger i de øverste vandlag. Det er plankton. Som allerede 
før nævnt viser det sig at plankton ute i det aapne hav synes for- 
delt nogenlunde efter samme regel som lysintensiteten i den eupho- 
tiske zone. Her synes, som fremhævet av H. H. Gran (12), 
ikke ernæringsforholdene at bestemme fordelingen. Anderledes er 
det i kyst- og fjordvandet. Her er der meget større forskjel mel- 
lem de øverste vandlag med lav saltgehalt — foraarsaket gjennem 
opblanding med ferskvand — og de underliggende saltere lag. I 
overflatelagene findes al den næring som fra land føres ut i sjøen, 
og i overensstemmelse hermed er overflatelagene meget rike paa 
phytoplankton. Der er tydelig overgang fra de rike overflatelag til 
de mere phytoplanktonfattige dypere lag. Der har vist sig god 
