62 Torbjørn Gaarder 
stoffet fra bundens umiddelbare nærhet, og svovlvandstof brer sig 
efter hvert mere og mere op gjennem vandlaget. 
Det er ikke bare mudderet som er energikilde for svovlvand- 
stofbakterierne; de i bundvandet opløste sulfater kan ogsaa anven- 
des, og reduktionen stopper først ved dannelsen av svovlvandstof 
(se kap. V). Man mener derfor at bakterierne ikke bare er be- 
orænset til mudderet, men ogsaa forekommer i bundvandet naar det 
opløste surstof er forsvundet. Paa denne maate kan utbredelsen 
av svovlvandstof opover gjennem de dypeste lag paaskyndes. 
Hvor høit op svovlvandstof kan bre sig er avhængig av for- 
skjellige faktorer. For det første av den mængde gas som utvikles 
d. e. av den mængde detritus som dannes pr. aar. Dernæst av 
den hurtighet, d. e. maaten hvorpaa svovlvandstof føres op gjennem 
lagene. Og endelig er utbredelsen avhængig av surstoftilførselen 
ovenfra. Kun i den dybde hvor der tilføres ekvivalente mængder 
svovlvandstof nedenfra og surstof ovenfra kan man vente at paa- 
træffe begge gaser samtidig. Dypere er der under normale forhold 
bare svovlvandstof, høiere op bare surstof opløst i vandet. 
Det som betinger slike gasforhold i Mofjord er først og 
fremst fjordens topografi og de meteorologiske forhold. Den 
store nedbørmængde som hvert aar passerer gjennem fjorden, 
og tærskelen som hindrer de dypere vandlag i Osterfjord fra 
at trænge ind, gir Mofjord et hydrografisk særpræg. Brakvand 
findes ned til omtrent 12 meters dyp, varierende i mægtighet 
med aarstiden. Om vaaren kan vandet være næsten ferskt i de 
øverste 5 meter. Jo dypere ned man kommer desto mindre blir 
den aarlige veksling i saltgehalten, og fra 80 meter har saltgehalten 
været omtrent konstant de aar undersøkelser er blit foretat (44, 
s. 8). Det homohaline og homoterme bundlag strækker sig altsaa 
fra 80 meter og tilbunds. | 
Som før nævnt er indløpet gjennem Mostrømmen saa grundt, 
at bare de aller øverste vandlag fra Osterfjord kan trænge ind. 
TI aar med normale meteorologiske forhold er det vand som føres 
ind av tidevandsstrømmen lettere end bundvandet og lagrer sig 
følgelig over dette. Kun naar der et aar er meget liten nedbør 
og vinden staar ut fjorden, kan der ventes saa salt — og dermed 
tungt — indstrømmende vand, at det synker tilbunds og hæver 
det stagnerende vand op. 
En slik utluftning av Mofjords bundvand synes at foregaa 
meget sjelden. Der kan gaa en aarrække mellem hver gang. 
