76 Torbjørn Gaarder 
Som før nævnt er tidevandsstrømmene mest utpræget i de to 
ytre kulper. De bevirker her en mere intens blanding av det til- 
førte ferskvand med de underliggende vandlag, end det er tilfældet 
i det øvrige Nordaasvand. I det indre avsnit faar derfor fersk- 
30 ie 2 | 
Fig. 28. Kulpen ved Marmorøen Fig. 29. Kulpen ved Marmorøen 
3, 1912. 3/49 1912. 
vandet større indflydelse paa ventilationen. Likesaa maa cirkula- 
tionsstrømmene antas at være meget svake her. 
Den dypeste kulp, som ligger mellem Marmorøen, Bønæsholmen 
og Ulvøen blev første gang undersøkt 8 august 1912 (se fig. 28). Fra 
% 02: 30 «40 50 60 70 80 90 100 
ec.Qz: 8 
Fig. 80. Kulpen ved Marmorgen "/11 1912. 
overflaten og ned til 10 meter var surstofprocenten større end 110, 
og vandet var overmættet i 1 meter. Men allerede i 15 meters 
dyp var ethvert spor av surstof forsvundet. Svovlvandstof fandtes 
herfra og tilbunds i økende mængde. Overgangen fra udmerket 
%0,: 80 90 100 1410 120 130 140 150 
6 7 8 9 
Fig. 381. Kulpen ved Marmorgen 79/3 1918. 
ventilert vand til stagnerende svovlvandstofholdig vand var altsaa 
yderst skarp. Ogsaa den 3 oktober var der lignende forhold; men 
surstofprocenten var nu ikke saa stor som 100 1 de øverste lag 
(se fig. 29). I 15 meter blev der paavist spor av surstof, men 
ikke dypere. Utover høsten begyndte nu det indstrømmende tyngre 
vand at gjøre sig gjældende. Ved undersøkelser den 11 november 
