De vestlandske fjordes hydrografi Tht 
(se fig. 30) var forholdene omtrent uforandret i de øvre lag; men 
i 15 meter var surstofmængden øket en del, til 1.41 ce. 
Vaaren 1913, den 26 mars viste undersøkelserne fremdeles 
lignende forhold (se fig. 31). I 1 meters dyp var vandet sjelden 
surstofrikt og sterkt overmættet som følge av phytoplanktons 
assimilationsvirksomhet. Surstof kunde paavises ned til 20 meter. 
Herinde hadde følgelig ingen utluftning av de dypere lag fundet 
sted, slik som i de ytre kulper. Dét er ikke godt at si hvad 
som var den avgjørende grund hertil. Men at terskelen mellem 
Bønæs og Sjøviknæs har været en vigtig faktor i at hindre 
%02: 10 20 30 +0 50 60 19 80 90 100 
ce.Qz: 1 2 3 4 5 6 7 
m 
= = ain ved Marmorgen 29/, 1913. 
tungt og surstofrikt vand fra at trænge ind er sikkert. Vi kunde 
anta, at forholdene i fjorden utenfor Strømme — paa grund av vind 
f. eks. — har været slike, at tilstrækkelige mængder vand ikke 
fik tid til at trænge ind og utfylde alle kulper i Nordaasvandet. Av 
den grund blev bare de ytterste kulper’ utluftet. 
Da vi om høsten den 30 august foretok undersøkelser viste 
analyserne merkelige resultater (se fig. 32). I overflaten var vandet 
surstofrikt og overmættet; men allerede i 5 meter var der bare 1 
ce surstof pr. liter. Likesaa i 10 meters dyp. Fra 15 meter av be- 
gyndte surstofmængden langsomt at vokse for i 30 meter at være 
ca. 3,5 cc pr. liter. Fra denne dybde av holdt surstofmængden 
sig nogenlunde konstant ned til 60 meter, hvorfra den avtok til 
Cas, 25 co 70 meter. 
Disse forhold lar sig kun forklare paa én maate. Alt bund- 
vand var i løpet av eftersommeren blit fornyet. Og aarsaken her- - 
til laa i de meteorologiske forhold (omtalt foran). Det ser end- 
videre ut, som om fornyelsen endnu ikke var fuldstændig færdig 
den 30 august. Dagen forut, den 29 august fandt vi i kulpen 
