De vestlandske fjordes hydrografi 97 
nem Salhusfjord kommer en del brakvand ind med tidevandet fra 
Osterfjord. Men det er ikke meget; ti det vand som kommer ut 
fra Osterfjord har et langt naturligere avløp gjennem Byfjord og 
Herløfjord. 
Undersøkelserne er foretat i fjordens nordlige del, litt syd for 
Bognø hvor dybden er ca. 190 meter (se krydset i fig. 53). 
Den 31 juli 1912 hersket de gasforhold som er fremstillet i fig. 
65. Fjorden viste sig godt ventilert like til bunds, og surstof- 
mængden var i alle dyp mellem 5 og 6 cc. Saavel kurven for surstof- 
mængde som den for surstofprocent viser et intermediært minimums- 
lag fra 40 til 100 meter. Det er antagelig zooplankton som var 
aarsak til dette. I 20—30 meter var der et intermediært maksimum, 
hvilket stemmer med at phytoplankton væsentlig findes i de øvre 
vandlag. Den 12 oktober var der foregaat en utjevning, hvorved 
kurvene faar et meget jevnt forløp helt til bunds (se fig. 66). I 
de øvre vandlag var surstofmængden øket temmelig meget. Ned 
til ca. 10 meter var surstofprocenten større end 100 og helt ned 
til omtrent 75 meter var der over 5.5 cc. I de dypeste lag, fra 
100 meter av, var surstofmængden avtat litt. Det fremgaar av 
figuren, at fjorden er ganske godt ventilert i alle lag om høsten. 
Surstofprocenten var ca. 90 eller mere ned til 60 meters dyp, og 
fra 75 meter var den omtrent konstant = 80 like til bunds. 
Sent paa høsten den 18 november viste forholdene sig i hoved- 
saken uforandret (se fig. 67). Vandet i overflaten hadde nu som 
følge av begyndende avkjøling ikke længer saa stor surstofprocent. 
Ned til 10 meter avtok surstofmængden raskt til 6 cc., for 
saa at holde sig nogenlunde konstant til 50 meters dyp. Fra 30 
til ca. 80 meter var surstofmængden øket litt siden sidste undersøkelse. 
Dypere var surstofmængden fortsat at avta. Men — som fig. 66 
og fig. 67 viser — der var overalt smaa vekslinger, som ikke over- 
steg et par tiendedels cc. 
Den følgende vaar var der foregaat større forandringer. Un- 
dersøkelserne den 14 mars gav som resultat de forhold, som er 
fremstillet i fig. 68. Kurven viser at surstofmængden var øket 
betydelig i alle lag like til bunds. Helt ned til 90 meter var der 
over 6 cc, og selv i 175 meter var surstofmængden større end 
5.5 cc. I overflaten var vandet overmættet, og surstofprocenten 
var større end 100 helt ned til 40 meter. Om vaaren synes der 
saaledes at være et rikere liv i Radøfjord end i Radøsund. Hele 
