110 Torbjørn Gaarder 
Vi omtalte ovenfor at utover høsten begyndte surstofmæng- 
den at avta ned gjennem dypet, først i overflatelagene, derpaa i de 
intermediære lag og senest i bundlagene. Om dette delvis staar 
i forbindelse med de horisontale strømme er ikke godt at vite. 
At surstofmængden først begynder at avta i overflatelagene, skyl- 
des saavel plankton som ferskvandstilførsel. Paa vaarparten og 
forsommeren er der mest surstof. Da har vandet lav temperatur 
og saltgehalt, da er ogsaa blomstringstiden for diatomeerne. Senere 
paa sommeren og utover høsten er phytoplanktonmengden ikke 
saa stor, mens zooplankton tiltar i mængde. Særlig i de interme- 
diære lag fra 40 til vel 100 meter avtar surstoffet raskt om høsten, 
og dette staar sikkert i forbindelse med zooplanktonforholdene. 
I de dypeste lag derimot, fra vel 100 meter av er vandet forholds- 
vis surstofrikt. Her har endnu ikke surstofmængden forandret sig 
noget større. Men jo mere tiden gaar desto mindre blir surstof- 
mængden. Den er lavest ut paa eftervinteren, like før indstrøm- 
ningen fra kysthavet begynder om vaaren. 
Stationen ved Ask Signal. 
I slutten av august 1912 blev der foretat undersøkelser for- 
skjellige steder i Byfjord for at se om der var nogen vesentlig 
horisontal forskjel i surstofmængden. Den 22 blev der tat station 
ved Strudshavn (se fig. 77) og ved Kleppestø (se fig. 85 b), d. 23 
ved Ask Signal (se fig. 87) og d. 29 ut for Nordnes ved Bergen (se 
fig. 86). For bedre at kunne foreta sammenligning er resultaterne 
fremstillet samlet i fig. 85a. Der var gjennemgaaende liten horisontal 
veksling i surstofmængden paa de forskjellige stationer. Særlig var 
vekslingerne smaa baade horisontalt og vertikalt i de dypere vand- 
lag. I ca. 40 meters dyp var der indefter fjorden et intermediært 
maksimumslag med surstofmængder større end 6 cc. Det er ikke 
usandsynlig, at dette staar i forbindelse med det vand som fra 
Hjeltefjord strømmer ind i form av mellemstrøm. Den 28 aug. 
1907 paaviste nemlig Grunp (14, s. 34) indgaaende strom mellem 
10 og 40 meter, vekslende i megtighet med tidevandsstrømmene. 
I august 1912 var altsaa Byfjord meget godt ventilert i alle 
dyp, fra Strudshavn og indover til Ask Signal. Surstofprocenten 
var ikke under 83, og fra 100 meter og til bunds var vandet om- 
trent homooxygent med ca. 5,75 cc. Fraregnet den ,,tunge“ som 
isooxygenene danner i de dypeste lag mellem Kleppestø og 
Nordnes, har de alle en tendens til at gaa mot fjordbunden, jo 
