134 Torbjorn Gaarder 
av særlig 5.2cc- og 5.3ce-isoplethen mellem 40 og 100 meter i fig. 
dI7e. | 
De to hovedfaktorer ved ,sloife“dannelsen er altsaa indstrøm- 
ning av nyt, friskt vand og zooplankton. Som man senere skal se, 
kan ,sløifen* opstaa selv om der ikke er stort av zooplankton i 
vandmasserne, naar der bare strømmer ind nok friskt vand. 
Mellem ca. 150 og 300 meter var vandet langt surstofrikere 
end mellem 75 og 150 meter utover sommeren og høsten 1913. 
Dette stod for det første i forbindelse med de to utluftninger som 
fandt sted. Ned til ca. 150 meter blev vandet utluftet allerede 
vinteren 1912, og det var derfor noget ,ldre“ end det vand, som 
fandtes mellem ca. 150 og 350 meter sommeren og høsten 1913. 
Her foregik utluftning i tiden april—juni. For det andet maa der 
ogsaa tages hensyn til zooplanktons vertikale fordeling. At dømme 
efter surstofforholdene er der mest zooplankton i lagene mellem ca. 
50 og 150 meter, naar man ser bort fra forholdene i de øverste 
lag. I 200 meters dyp blev der saavel vaaren 1913 (mars) som 
vaaren 1914 (april) paavist et intermediært minimum. Dette staar 
antagelig ogsaa i forbindelse med dyrelivet, slik at der foregaar et 
mere intenst surstofforbruk i 200 meter end i 300 meter. 
I oktober—november 1913 begyndte igjen isoplethene at gaa 
mot dypet fra ca. 30 meter av. Men mens utluftningen fandt sted 
omtrent samtidig ned til ca. 140 meter vinteren 1912 (isoplethene 
løper meget steilt), hvorved vandmassene til en viss grad blev 
homooxygene, viser isoplethforløpet i 1913, at utluftningen ikke var 
saa intens (sammenlign 5.7cc- og 5.5ec-isoplethene for 1912 og 1913). 
I 1913 tok det altsaa længer tid end i 1912, før vandet blev 
tilsvarende surstofrikt ned gjennem de forskjellige dybder. Som 
tidligere ofte paapekt maa dette skyldes de meteorologiske forhold. 
Fra aar til aar vil tidspunktet for utluftningen veksle noget, og 
likeledes vil den hastighet hvormed surstoftilførselen foregaar være 
forskjellig. Men i de store træk forløper isoplethene paa samme 
maate aar efter aar. Der er en tydelig periodisitet i de intermediære 
lag, og de forhold som særlig bevirker dette er den aarlige ind- 
strømning av surstofrikere vand fra kysthavet. 
Noget anderledes er det med bundlagene. Det vand som fin- 
des fra 350 meter og til bunds er kommet ind gjennem Byfjord, 
og vil forbli i ro hernede indtil der kommer ind saa tungt vand, at 
det synker ned under det gamle bundvand. 
Naar der et aar har været meget liten nedbør, saaat kystvandet 
