168 Torbjørn Gaarder 
ning fra solen gjør sig gjældende og sammen med phytoplankton øker 
saavel surstofmængde som surstofprocent. 
Mofjord er forholdsvis smal og omgit av høie, bratte fjeld paa 
begge sider, saaat solstraalerne ikke faar nogen større magt for ut 
paa sommeren, og da ogsaa bare en forholdsvis kort tid av dagen. 
Den overmætning som 1 slutten av mai 1913 blev fundet fra over- 
flaten og nedover, med maksimum i 10 meter (112 pet.) kunde derfor 
ikke skyldes nogen opvarmning, men hadde i 10 meters dyp sin 
aarsak i phytoplankton. Temperaturen viste nemlig i I meters dyp 
6.579 C., i 5 meter 5.54", 0g 1 10 meter 5.83°. Det varalksia 
bare det øverste schikt som hadde faat temperaturen øket gjennem 
solvarmen. I slutten av september samme aar var — som stations- 
kurven i fig. 10 viser — vandet mindre surstofholdig; men allike- 
vel var surstofprocenten meget hgi saavel i 0, 5 som 10 meter. 
At solvarmen her hadde virket, viser de fundne temperaturer som 
alle var over 12° ned til 10 meter, mens temperaturen i 20 meter 
bare var 6.527. Her var derfor opvarmning en væsentlig aarsak 
til overmætningen. Surstofprocenten kan altsaa variere, selv om 
surstofmængden er konstant. Selv om surstofmængden avtar en 
del, kan procenten stige hvis bare temperaturen forandrer sig’ til- 
strækkelig meget. 
Høsten 1912, i begyndelsen av oktober var vandet saavel i 
overflaten som i 5 meters dyp adskillig koldere (henholdsvis 7.359 
og 9.849) og i overensstemmelse hermed var surstofprocenten lavere 
end høsten 1913, tiltrods for at surstofmængden f. eks. i overflaten 
var meget større i 1912 (se tabellerne). 
Overflatevandet i Mofjord synes efter hvad vi hittil vet at være 
mættet eller ,overmættet* med surstof vaar, sommer og host. Aar- 
saken hertil er for en væsentlig del at søke 1 det tilførte nedbør- 
vand, som har lav temperatur da det hovedsakelig kommer fra 
smeitende snemasser i fjeldene. Dette smeltevand er surstofrikt, 
og blir mens det strømmer ut fjorden stadig opvarmet fra luften 
over og brakvand under, slik at mætningsgrænsen snart naaes. 
Den tid av aaret fjorden ligger islagt og vandet er avstængt 
fra direkte berøring med luften, er der ikke foretat nogen under- 
sokelser. Like op under isdækket faar vandet lav temperatur, 
saaat opløsningsevnen blir meget stor. Selv om vandet er meget 
surstofrikt, er der da stor mulighet for at det allikevel er langt fra 
at være mettet. I Nordaasvandet hvor vi har lignende forhold 
var dette tilfælde i mars 1914 (se nedenfor). 
