De vestlandske fjordes hydrografi V7 
minder om de hgie værdier, som er fundet i de norske østerspoller. 
Opblomstringen av phytoplankton foregaar antagelig hurtigere i 
slike forholdsvis avstængte partier end i fjorden utenfor. I likhet 
med solvarmen har surstoffet her anledning til at akkumuleres. 
Utenfor i de aapne fjorde vil tidevandstrøm og vindstrøm langt 
hurtigere fordele surstoffet end inde 1 slike bassiner som Nordaas- 
vandet, hvor plankton har anledning til at formere sig under meget 
gunstige vilkaar. [ slutten av mars var surstofprocenten ogsaa 
større end 100 baade i 5 og 10 meters dyp, men ikke paa langt 
nær saa stor som i overflatelaget. Da overflaten bare var 0.40 
varmere end vandet i 10 meters dyp, som var ca. 5°, saa var ikke 
opvarmning aarsak til denne forskjel. 
Høsten 1913 blev Nordaasvandet utluftet helt tilbunds. Av 
den grund var der ekstraordinære forhold ogsaa i de øvre lag, som 
omtalt i kap. IX. I selve overflaten var vandet baade i og utenfor 
Nordaasvandet noget over mætningsgrænsen. 
Mars 1914 var surstofprocenten i overflaten ikke større end 
ca. 90. Vandet var dækket av et tyndt islag som holdt paa at 
gaa op, og det maa tilskrives isen at vandet var saapas umettet. 
Temperaturen var bare 0.59 i overflaten, hvorved mætningsgrænsen 
baade i det indre og ytre parti ikke blev naadd, tiltrods for at 
den opløste surstofmengde var meget stor, 8.4 cc. I slutten 
av april var ogsaa forholdene ens i hele Nordaasvandet. Men til- 
trods for at surstofmængden nu var adskillig mindre, 7.7 cc, viste 
vandet sig litt overmættet. Overflaten hadde en temperatur av 
omtrent 8.59. I vaarmaanederne stiger saaledes temperaturen meget 
hurtig i overflatelaget, og dette har naturligvis meget at si for mæt- 
ningsgradens vedkommende. Man har her et godt eksempel paa, 
at selv om surstofmængden forblir uforandret, eller endog avtar litt 
kan mætningsgraden eller surstofprocenten stige adskillig. 
I mai var vandet i det ytre parti mættet bare et par meter 
ned, mens det indre parti hadde mættet vand ned til en dybde av 
5 meter. Dette kan forklares ved at tidevandet hadde drevet mest 
overflatevand ind i det indre parti. At der var saa liten overmæt- 
ning paa denne aarstid skyldtes antagelig sparsomt optrædende phy- 
toplankton. Vaaren 1914 var de vestlandske fjorde forholdsvis 
planktonfattige. Dette stod antagelig i forbindelse med ferskvands- 
tilførselen, som aaret forut og likeledes vaaren 1914 var liten. 
100°/o-isoplethen i diagrammet over Dolviken (tig. 52) viser 
tydelig hvilken indflydelse phytoplankton øvet paa surstofmængden 
