_ De vestlandske fjordes hydrografi 18] 
en nogenlunde homogen masse, detritus som danner en vigtig næring 
for bundfaunaen. Selve fjordbunden har derfor ofte et ganske rikt 
dyreliv, som bruker adskillig surstof fra bundvandet til sin respira- 
tion. Bundfaunaen danner saa at si et omsætnings- og oxydations- 
kammer for detritus. 
De vandlag som findes i bundens umiddelbare nærhet er rela- 
tivt i ro. Saavel bundens form som friktionen mot bunden virker 
sterkt hemmende paa bevægelsen. Særlig i slike omraader hvor 
bunden er skaalformet blir bevægelsen liten, og da de fleste vest- 
landsfjorde har dype partier som danner mere eller mindre avstængte 
bassiner er — som før nævnt — bevægelsen i det homogene bund- 
vand meget liten. Bare hver gang der foregaar indstrømning for- 
andres forholdene. 
Nede ved bunden er der et forholdsvis stort forbruk av surstof 
gjennem respiration og oxydation. Da bundfauna og akkumulerte 
stoffe er omgit av forholdsvis litet varmt vand er reaktionshastig- 
heten i omsætningsprocesserne liten. Men da bundvandet faar sig 
tilført surstof overmaade langsomt naar det er i ro, vil allikevel 
surstofmængden avta hurtigere her nede end i vandlag høiere oppe. 
Et godt eksempel paa dette har man i Radøsund, hvis diagram 
(se fig. 63) viser, at surstof forbrukes adskillig hurtigere i de vand- 
lag som er nærmest bunden end i de som er et stykke fra den. 
I Radøsund er der heller ikke nogen større forskjel i bevægelsen 
av de dypere lag. De er alle omtrent i ro. Den almindelige for- 
klaring til disse forhold er, at der ved bunden stadig akkumuleres 
organismerester som sammen med bundfaunaen er henvist til det 
surstof som findes opløst hernede, mens det plankton som tindes i 
vandmasserne høiere oppe har anledning til surstoftilførsel. 
Saafremt de organiske stoffe som samles paa bunden faar ligge 
i ro, uten at hvirvles op eller rives med av bundstrømme, blir 
allikevel ikke surstofforbruket saa stort. Der vil stadig dannes nye 
lag detritus, som dækker de gamle, og paa denne maate hindres en 
videre oxydation. Derved vil der bli en nogenlunde konstant 
avtagen i bundvandets surstofmengde. 
Hvis derimot en del av den detritus, som i tidens lop har dan- 
net sig paa bunden blir hvirvlet op gjennem bundvandet, vil der 
forholdsvis hurtig kunne bindes adskillig av det surstof, som vandet. 
holder opløst. Et slikt tilfælde blev paavist i Nordaasvandet, da 
dets bundvand blev fornyet. Vistnok medgik her en hel del sur- 
stof til oxydation av bundvandets svovlvandstof; men det efterføl- 
