Jørgen Garnaas og Nordmandsdalen. 75 
linnedærmer; det er piken fra Næs i Hallingdal (fig. 10) og 
konen fra Bygland i Sætersdalen (fig. 25). Helt særeget præg 
har forøvrig kun de andre to dragter fra Sætersdalen (fig. 22 
og 23) og en Telemarksdragt (fig. 15). Sætersdalsdragtene 
udmerker sig ved det forholdsvis høitsittende liv. Denne eien- 
dommelighet har altsaa, som ogsaa Visted har fremhevet,') 
intet med empiremodene at gjøre. Stakkene er ikke saa korte, 
som paa alle andre gjengivelser av Sætersdalsdragten; men 
den yttre stak er ialfald kortere end paa nogen av de andre 
kvindedragter. Paa den omtalte Telemarksdragt er ogsaa livet 
kort, men det brede, vævede belte sitter dog længere nede, 
snarere nedenfor end ovenfor den naturlige midje. Derimot 
viser ingen av de to dragter fra Hallingdal (fig. 10 og 12) det 
korte liv, saa her er vistnok denne eiendommelighet først 
kommet til i empiretiden. 
Ingen av Garnaas's kvindefigurer synes længer at bære 
den middelalderske dragt, hvor trøie og skjørt gaar i et. 
We 
»Peres Majestæt elske ogsaa dette Sted i Fredenborgs 
prægtige Have, og betragte sine troe og tappre Nordmænds 
Billeder med Fornøielse* sier Grund i fortalen til kobberstik- 
verket, som han dedicerer enkedronning Juliane Marie, der 
hadde faat sig Fredensborg overlatt som enkesæte. Med disse 
ord antyder han, hvorledes den interesse for norske folkedragter, 
som Fredrik V viste ved at paabegynde anlægget i Nordmands- 
dalen, maa opfattes. Nordmandsdalen er et uttryk for de olden- 
borgske kongers stolthet over at herske over et folk, der bar 
saa mange forskjellige og underlige dragter; den er et uttryk 
for deres magtfolelse. Hovedsaken er ikke, at det er norske 
folkedragter, som gjengives, men at det er norske bønder, som 
fremstilles. Og fordi norske bønder ikke kan fremstilles uten 
i sine folkedragter, kommer Nordmandsdalen ogsaa til at gi 
et billede av disse. Derfor er heller ikke dragterne det eneste, 
som er fremstillet; de fleste av figurene er ogsaa forsynt med 
1) L. c. side 88. 
