38 Carl Fred. Kolderup. [No. 7 
Plagioklas, hvoraf yderst lidet. 
De andre prøver viser i det store og hele taget en fuldstændig 
overensstemmelse med denne. I en forekommer der forholdsvis 
meget apatit og lidt olivin, i en anden er plagioklasgehalten for- 
svunden. Efter hvad jeg har seet, nærer jeg ikke tvil om andet, 
end at man her maatte kunne opsætte en fuldstændig petrografisk 
rækkefølge fra sabbroerne og til de rene titanomagnetiter. 
Jeg har ved beskrivelsen af de her nævnte typer antydet ud- 
viklingen i den ene af de af professor VoeT omtalte koncentra- 
tionsprocesser, og vil saa kun antyde gangen i den anden, hvis 
enderesultat skulde være udskilningen af næsten rent magnesiasi- 
likat. OQvergangen til disse typer forberedes ved øgning af olivin- 
gehalt i hovedbergarten, hvorved man har faaet forellestene. Det 
næste trin bliver da plagioklasførende peridotiter og det derpaa føl- 
gende rene peridotiter. Forholdene kommer vistnok i det store og 
hele at arte sig som ved Andopen paa Flakstadø. 
Andø. 
Qgsaa paa Andøen skulde det faste fjeld væsentlig bestaa af 
gammel granit og grundfjelsbergarter. Kun paa et sted har Prr- 
TERSEN paavist gabbro; men hvorvidt denne hører sammen med de 
her beskrevne bergarter vides ikke. Forekomsten omtales af Prrt- 
TERSEN i Lofoten og Vesteraalen pag. 418 saaledes: , Typisk gab- 
bro er hidtil alene paavist paa en enkelt lokalitet inden Andø, 
nemlig ved det ovennævnte Storvands nordre afslutning ud imod 
Blek. Vandet lukkes her af en af gabbro bygget lav dæmning, 
der saaledes skyder sig transversalt over dalindskjæringen.* 
Denne gabbros stilling er usikker, idet" det maaske kun er en 
af de til grundfjeldet hørende smaa kupper. 
Saa meget sikrere er det imidlertid, at der andre steder paa 
Andøen virkelig optræder bergarter, som synes nær beslegtede med 
de paa de sydligere øer forekommende gabbrobergarter. Den 
mand, der har fortjenesten af i marken at have paavist de hid- 
henhørende bergarter er direktør J. P. Frins. Under en sam- 
tale med direktøren i vinter meddelte han mig, at han under sine 
reiser paa Andøen havde fundet gabbrobergarter ved Risøhavn og 
Brevig. Ved sidste lokalitet var det desværre ikke aldeles sikkert, 
at bergartprøven var taget fra fast fjeld, men sandsynligheden talte 
derfor. Da jeg netop dengang havde taget fat paa Lofotens og 
Vesteraalens gabbrobergarter tilbød direktøren mig straks sine prø- 
