Haakon Sclietelig. [No. 7 



Ved disse fund var det tydeligt, at der ikke forelaa minder om 

 en fast liuleboelse" gjennem længere tidsrum; dertil var de efterladte 

 levninger altfor ubetydelige. En antagelse om, at hulefundene af- 

 speiler den fastboende befolknings daglige levesæt, stemmer heller 

 ikke rigtig med, livad vi ellers ved om den ældre jernalders kultur- 

 forhold. Alle har derfor været enige om, at disse fund maa skyldes 

 leilighedsvise besøg i hulerne; konservator A. Loeange tænkte nær- 

 mest paa skibbrudne, som kunde tænkes at have holdt til paa slige 

 steder, medens prof. Rygh vilde forklare fundene som vidne om en 

 léilighedsvis tilstrømning af folk fra andre steder, f. eks. for fiskets 

 skyld. Efter deres ensartede karakter har man antaget, at de til- 

 hører samme tidsrum. 



I 1878 gjorde konservator Lorange et nyt fund af lignende art 

 ved at undersøge Rønstadhelleren paa Lepsøeii.^) Fundet var ikke 

 stort; der fremkom nemlig bare en eneste antikvitet, men denne 

 kan til gjengjæld give det første sikrere holdepunkt for en nærmere 

 bestemmelse af hvilken tid disse hulefund tilhører. Af Loeanges 

 udførlige fundberetning skal her kun anføres det, som direkte angaar 

 selve bostedet. I den indre, smaleste del af hulen, „saaes henimod 

 den søndre væg et par store stene og en kantstillet skraanende 

 helle at rage op over gulvet. Da gravningen naaede hertil, af brødes 

 endelig ensformigheden ved fund af muslingskaller, dyreben og 

 næverstykker, der tiltog henimod hellen, som viste sig at danne 

 bagsiden af et fordums kogested, hvori endnu laa baade kul og aske. 

 Kogepladsen var paa forsiden omsluttet af tre store og flere mindre 

 i en halvkreds ordnede stene. Yed dens søndre side laa samlet i 

 en hoh omtr. V2 skjeppe af de i Sjonghelleren saa rigt forekom- 

 mende sneglehusformede muslingskaller (patella vulgaris). Forsigtig 

 indstukket i et hdet mellem 3 stene dannet rum fandtes en af ét 

 stykke udarbeidet henlmm med buet og forsiret overstykke. Den 

 er ligesom bensagerne fra Sjong aldeles udmerket bevaret og henføres 

 vel rettest til den ældre jernalder. Omkring ildstedet fandtes spaltede 

 dyrebeu; to hestetænder og det indvendige ben af en hestehov, 

 desuden ben af fisk og fugle, men alt i ringe mængde. Dybden 

 fra overfladen til undergrunden var her 1,2 til 1,35 m.^)" 



Benkammen er her af bildet som fig. 1. Den er som nævnt 

 udskaaret af ét stykke, antagehg af et skulderblad af et større dyr; 



1) Haram pgd. Søndmør, Romsdals amt. 



^) LoEANGES beretning, Ab. 1878, s. 351 ff. Benkammen er nærmere be- 

 skrevet samme Ab. s. 327; den er indført i museets katalog under nr. 3263. 



