1902] 



En plyudret baadgrav. 



13 



skrevne stykker maa have været fæstet iiid- 

 vendig etsteds, antageligfor at styrke skvæt- 

 bordet. Det er vistnok paafaldende, at der 

 ikke nogetsteds faudtes levninger af dette 

 bord paa sin plads ved baadkanten; men 

 efter forholdene i det hele tror jeg ikke, 

 dette kan gjøre min op fatning mindre sand- 

 synlig. En lignende bygningsmaade er endnu 

 i brug ved flere baadtyper, f. eks. i Nordfjord. 

 Den minder ogsaa om skibet fra Gunnars- 

 haug, hvor aarehullerne var anbragt paa en 

 noget tilsvarende maade.') 



Et usikkert punkt er det dog, hvor- 

 ledes skvætbordet har været forbundet med 

 de andre bordgange. Spanterne rak ikke op 

 over 7de bord, og kan saaledes ikke have 

 fastholdt det; paa den anden side kan det 

 ikke udelukkende have været fæstet med nag- 

 lerne i den nederste kant. Der fandtes imid- 

 lertid tre steder indvendig paa styrbord side 

 rester af paanaglede ekestykker, som mulig 

 har ha^i; denne bestemmelse. De gik tvers 

 over 7de bord og halvveis ned paa 6te, men 

 var ingensteds fuldstændige oventil. Paa ski- 

 bet fra Gunnarshaug er ogsaa skvætbordet 

 fæstet ved særlige træstykker, der gaar ned 

 over den øverste rælingsplanke. 



Mellem bordgangen var til tætning ind- 

 lagt en streng af spundet fæhaar ligesom paa 

 flere andre af de fartøier, som kj endes fra 

 vikingetiden (se Nicolaysen: Langskibet fra 

 Gokstad side 55, Bergens Mus. Aarb. 1901, 

 nr. 12 side 13). Paa samme maade var der 

 indlagt en tætning et par steder, hvor en 

 planke var skjødt. Skjøden var forøvrigt 



^) A. Lorange: Storhaugen paa Karmøen, nyt 

 skibsfand. Bergens Mus. Aarsberetn. 1887, pl. III, fig. 

 1 og 2. Tegningen er forsaavidt misvisende, som aare- 

 hullerne i virkeligheden er skaaret helt ned i kant 

 med den øverste tykke rælingsplanke. 



Fig. 10. 



