1902] I. Bergenslialvøen. 



de. som vil trænge nøiere ind i emnet. Sammesteds findes ogsaa 

 eiteret skrifter af tidligere forskere navnlig C. F . Naumann, Th. Hioet- 

 DAHL og M. Iegens. Senere er tilkommet en bemerkelsesværdig 

 opsats af J. Rekstad om en forekomst af muslingskaller under 

 moræne [paa den sydvestlige side af Nygaardshalvøen] ved Bergen. 

 Nyt Magazin for Naturvidenskaberne. Bind 37. Kr. 1900 s. 40 — 45). 



Et af C. F. KoLDERUP forfattet arbeide, der omhandler berg- 

 arter paa Bergenslialvøen udkommer om kort tid: Die Labrador- 

 felse des westlichen Norwegens. II. Tidligere har han udgivet : Et 

 orienterende niveau i bergensskifrene (B. Mus. Aarb. 1897. 



Nogle bemerkninger om Bergenshalvøen i sin helhed er dog 

 kanske alligevel paa sin plads som indledning til det egentlige emne, 

 selve byterritoriets tjjeldbygning. 



Paa den lille kartskisse bemerker man, at striberne er bue- 

 formede. Bergarterne danner nemlig pladeformige, steilt staaende 

 og krummede masser, hvis stilling falder sammen med fjeldhøi- 

 dernes længdeudstrækning. Krumningen kan man forklare paa 

 flere maader. En af dem er f. eks. følgende. Først blev jord- 

 skorpen lagt i folder tilhørende det store skandinaviske nø.-sv.- 

 gaaende foldesystem; dernæst kom en tid, da jordskorpen i disse 

 egne blev sammenpresset af kræfter, h\ås retning dannede en vinkel 

 mod den tidligere trykretning. Folderyggene, som før havde været 

 mere eller mindre vandrette, blev herved reiste op; ja man kan 

 tænke sig, at folder er blevne i den grad omsnuede, at hvad der 

 havde været ryg, er blevet trang. Som bekjendt giver et horizontalt 

 snit, et saadant som jordoverfladen er, gjennem et skraatstillet folde- 

 system et bueformet forløb af bergarterne. 



Naar saaledes den nedenfor som 1 afbildede fold overskjæres 

 efter det med cirkelen antydede plan, faar man en snitflade som 2 

 (seet perspektivisk). For Bergenshalvøens vedkommende kommer 

 til et særeget forhold ; man maa nemlig antage, at hovedfoldens ryg 

 ikke alene er sat paa skråa, men at den tilhge er bøiet som paa 

 tegning 3 antydet. Tænker man sig her en horizontal snitflade, 

 kommer folderyggene at staa steilere og steilere, eftersom man skri- 

 der i retningen fra bergartbuernes midtpunkt mod den ydre bues ryg. 

 Paa denne maade kan det forklares, at man har en aldeles steil 

 lagstilling ved Trengereid og en mindre steil ved Bergen. (Langs 

 kysten ved Osøren helder lagene endog mod nv. Dette sidste kan 

 komme af en uregelmæssighed ved den forudgaaende foldning. Naar 

 den oprindelige fold f. eks. er liggende som 4, blir lagstillingen mere 

 indviklet). 



