Hans Eeusch. 



[No. 10 



Bergenshalvøen er, hvad det geologiske angaar, en del af et 

 større system, hvis sydlige parti jeg har behandlet i min bog „Bøm- 

 meløen og Karmøen". Kr. 1888. Man vil der side 359 finde en 

 kartskisse, der antyder sammenhængen. 



Hvad bergarternes dannelsesmaade angaar, staar vi for en 

 væsentlig del ligeoverfor uløste gaader. Et og andet er dog sik- 

 kert. Besøger vi Ulven og Osøren, linder vi der skifer og kalk- 

 sten, som indeholder fossiler: trilobiter, koraller, sneglehuse m. m., 

 vidnesbyrd om, at de nævnte bergarter engang afsattes som lerslam 

 og kalk paa bunden af havet. Dannelsestiden var silurperioden, den 

 fjerne periode, hvortil man henfører mesteparten af de bergarter i 

 Norge, hvis dannelsestid er kjendt. Sammen med skifer- og kalk- 

 stenlagene er der lag af rullestene og sandkorn, konglomerat og 

 sandsten. Da saadant grovere materiale aldrig transporteres langt 

 ud i havet, dannedes disse lag sikkerlig nær en kyst. Endvidere er 



Fig-. 2. 



der lag, som med nogen sandsynhghed kan ansees for at være 

 fremkomne ved ophobning af aske og smaasten udkastede af 

 A^ulkaners kratere (det er mest bergarter, der nu fremtræder som 

 mere eller mindre typisk hornblendeskifer, kloiitskifer, grønskifer), 

 og saa er der bergmasser, som maa være størknede smeltemasser 

 mest saadanne, som ikke har trængt saa langt frem som til jor- 

 dens overflade, men er stivnet i de indre dele af jordskorpen; nogle 

 enkelte kan dog ogsaa være lavastrømme, der har flydt frem i da- 

 gen. Yi maa nærmest tænke os Bergens omegn i hin fjerne tid 

 som Java eller Syd-Amerikas vestkyst, idet mægtige vulkanske 

 kræfter arbeidede i jordens indre og tildels ogsaa ytrede sig som 

 vulkanske udbrud paa overfladen; samtidig førtes rullestene, sand 

 og lerslam af datidens elve ud i havet og afleirede sig udenfor ky- 

 sterne; der ophobedes ogsaa resterne af de mange dyr med kalk- 

 skaller, saa der opstod kalklag. 



