1 902] I. Bergenshalvøen. 



De siluriske dannelser i Bergens stift er, naar man ser for- 

 holdene rigtig i det store, igjen kun en del af et end større silur- 

 strøg med væsentlig samme beskaffenhed, som vi finder udbredt 

 langs den skandinaviske halvøs vestside saa langt syd som til Bokne- 

 fjorden og over paa den nordlige del af de britiske øer. I sydøst 

 for dette strøg, i det østenfjeldske Norges lavere dele og i det 

 mellemste og sydlige Sverige, har der været et silurhav uden 

 vulkaner og for det meste saa langt fjernet fra nogen kyst, at kun 

 materiale mere findelt end rullesten og sand atleiredes. 



Grunden til at det paa Bergenshalvøen, naar nogle faa forekomster 

 undtages, er saa vanskeligt at udtale sig om, hvorledes den og den 

 bergart er tilblevet, er. at masserne efter sin dannelse har været 

 underkastet gjennemgribende forandringer. Bergarter dannede paa 

 joi^doverfladen er under jordskorpens foldningsproces bleven ti-ukne 

 dybt ned i det indre, og alle bergarter, baade de paa overfladen og 

 de i dybet dannede, er bleven pressede og har faaet sine sammen- 

 sættende mineraler krystalhseret paanyt under paavirkning af høi 

 temparatur, sterkt tryk og ophedet kemisk virksomt vand absorberet 

 i masserne. Man tinder derfor endog konglomerater, som har rulle- 

 stenene pressede saa flade som tynde kager eller ogsaa har dem 

 langt udtrukne i længden. Bergartmassernes større formei* er og- 

 saa omgjorte; hvad der kanske engang har seet ud som en uregel- 

 mæ,ssig nogenledes kugleformet klump, kan nu være bleven en 

 llad hnse. 



Omkrystallisationen har rimeligvis i tiere tilfælde været saa 

 grundig, at f. eks. en bergart, der engang var sammensat af tyde- 

 lige brudstykker, nu viser sig saa ensartet, som om den var dannet 

 ved størkning af en smeltemasse. To hovedgrupper af bei'garter, der 

 nærmest maa holdes for virkelig at være smeltemasser stivnede i 

 jordens indre, er granit og gabbro, den første gjerne rødlig, den 

 anden mørk grønlig af farve. Graniten har ved presning faaet 

 en parallelstruktur, der i det ydre fremtræder som en mer eller 

 mindre tydelig stribevis anordning af de mørke bestanddele, er 

 parallelstruktur en ikke særdeles udpræget, har man gjerne kaldt 

 bergarten gneisgranit, er den meget udpræget, saa bergarten der- 

 bleven skifrig, anvender man undertiden benævnelsen granitski- 

 fer. Gneis, der indeholder de samme mineraler som granit, er ikke 

 alene skifrig men er sammensat af forskjelligartede plader og har 

 saaledes et laget udseende. I nogle tilfælde er man tilbøielig til 

 at holde gneisen for en omdannet sedimentær brudstvkkebei-gart ; i 



