IL Beskrivelse til geologisk kart over 

 Bergens omegn. 



Af Hans Reusch. 



Det kart, som ledsag-er denne afhandling, blev optaget af mig- 

 i 1887. He. Koldehup har tilføiet nogle korrektioner, af hvilke 

 den væsentligste er, at Laksevaagsnæsets bergart er betegnet som 

 glimmer skifer. Desuden er i farveskalaen en del af de oprindelige 

 bergartbetegnelser forandret i overensstemmelse med hans bestemmel- 

 ser ; saaledes er anvendt de af ham foreslaaede benævnelser kvarts- 

 sericitskifer, granitskifer og øiegranitskifer, skifrig saussuritgabbro. 



Kun for en af kai'tets bergarter er oprindelsen ganske 

 sikker, nemlig for Eothaugens kvartsit; det er en sandafleiring som 

 engang i tiden hærdedes til sandsten og senere omkrystalliseredes 

 til den nuværende haarde kvartsit. Et par steder var der i sanden 

 indleiret lag af rullesten, der nu fremtræder som presset konglo- 

 merat. De øvrige bergarters dannelsesmaade har flere dunkle sider; 

 man kan ikke betegne det som mere end en sandsynlighed, at kvarts- 

 sericitskiferen oprindelig har været uren sand, giimmerskiferen ler- 

 lag, hornblendeskiferen kanske eruptiver og tuifer, de granitiske 

 og gneisagtige masser granitiske eruptiver (tildels kanske feldspat- 

 førende sandsten). He. Koldeeup vil i det følgende komme ind paa 

 bergarternes oprindelse. 



Bergens by er anlagt ved Bergensdalens nordende. I fordums 

 tid, da landet laa nogle faa meter lavere end nu, var her to flad- 

 toppede øer, de nuværende Nordnæs- og Sydnæshauge. En liden 

 hævning af landet og senere udfyldninger har gjort dem landfaste 

 og omdannet Lungegaar ds våndet til en brakvandssjø. 



Oversiderne af de to nævnte hauge ligger, som før nævnt, 30 

 m. 0. h.; samme høide har Sverresbordiauo-en, mens de to fi'em- 



