22 Carl Fred. Kolderup. [Xo. 10 



skifere med mere eller mindre skifrige saussuritgabbroer 4j Glimmer- 

 skifere 5) Kvartsskifere, kvartsehcitskifere og kvartsrige gneise. 



Graniter. 



Som det vil sees af kartet, optræder grauiterne i tre forskjel- 

 lige zoner. Disse zoner ^iser saa store uoverensstemmelser i kemisk 

 og petrogratisk henseende, at de bør behandles hver for sig. Efter 

 de mest karakteristiske fjelde, for hvilke de danner undergrunden, 

 benævner jeg zonerne som Løvstakens, Sandvigsfjeldets og Blaa- 

 mandens granitfelter. Som det af den senere beskrivelse ^il frem- 

 gaa, er der dog mellem de to sidste felter saapas lighed, at man nok 

 kan tænke sig disse som et oprindeligt hele, der senere er blevet 

 adskilt fra hinanden ved, at de ,, kvartsrige gneise" under foldningen 

 er bleven presset ind. 



a. Løvstakkens granitfelt. 



Løvstakkens granitfelt har jeg anvendt som betegnelse for det 

 granitfelt, der ligger omkring Løvstakken og indtager den sydligste 

 del af den saakaldte Lyderhornshalvø.. En tur midt gjennom dette 

 felt fra Damsgaard og ned til Strømme ved Nordaasvandet (jfr. 

 rektangelblad Bergen) viser os følgende: Langs den nye vei fra 

 Damsgaard og opover mod Fylhngen staar den nedenfor mere ind- 

 gaaende beskrevne, grovkornige, graalige og stribede granit, i hvil- 

 ken man et sted ser kvartsaarer. Videre sydover mod Sælen kan 

 den paa sine steder være mere finkornig og er paa enkelte steder 

 sterk rød. I Fyllingen sees der i den vekslende pegmatistiske og 

 glimmerrige partier. Her sees ogsaa aarer af ren blaa kvarts. 

 Fj eldets udseende er det for granitfjeld karakteristiske med de ty- 

 piske granitiske afsondringer. Oppe i Løvstakken sees en tydelig 

 bænkning, der falder i nordlig retning. Yed søndre ende af Sælen- 

 vandet staar en sterk presset granitvarietet med baand- og linse- 

 struktur. Denne er af tidligere geologer betragtet som gneis; men 

 jeg anser den kun for at være granitens sterkt pressede grænse- 

 facies. Fortsætter man fra Strømme i østlig retnmg over Bynæsset 

 og hen til Fjøsanger, vil man overalt se betydelige trykwkninger 

 og se, hvorledes bænkningen falder mod syd, ned mod Nordaas- 

 vandet, der danner grænsen mellem Løvstakgraniten og bergens- 

 skiferne. Granitens bænke falder altsaa ind undei* disse. 



