42 Carl Fred. Kolderup. [No. 10 



Titanit i større grynede masser, der i lignende berg-arter af 

 CoHEN er sammenlignet med en ansamling af insekteg. Jeg vil til 

 denne sammenligning med en hob insekteg sige, at den forsaavidt 

 er heldig som selve anhobningen ligner; men de enkelte titanitindi- 

 vider er for polygonale og for ulige store til, at sammenligningen skal 

 blive helt træffende. 



Ortit optræder med en ydre rand af epidot. I enkelte tilfælde 

 har jeg kunnet paavise, at epidoten er orienteret baade i optisk og 

 krystallografisk henseende, saaledes som allerede tidligere fra andre 

 steder er paavist af Hobbs, Williams og Laceoix. Et sted saaes 

 et større korn af ortit at ligge inde i de grynede masser af titanit, 

 hvori der laa et par smaa epidotkorn lige op til ortiten. 



Epidot optræder ogsaa i talrige smaa, skarpt begrænsede kry- 

 staller inde i feldspaten (plagioklasen). 



Hornblenden er sterk grøn, arfvedsonitisk og tildels med gan- 

 ske tydelig poikilitisk struktur. 



Biotit af mosgrøn farve optræder i striber sammen med horn- 

 blenden, der er det overveiende at de to mineraler. 



Granat optræder delvis med tydehg krystalbegrænsning. 



Endvidere tindes talrige smaa korn af plagioklas, ortoklas og 

 kvarts, der vistnok er dannet ved opknusning af andre og noget 

 større individer. I flere tilfælde har rimeligvis ogsaa nydannelse 

 fundet sted efter opknusningen. 



Øiegranitskiferen fra vestsiden af Fredriksberg, der ligger i 

 samme zone som den netop beskrevne bergart, har rødlige feldspat- 

 øine, der optræder sparsommere end de hvidlige paa Nordnæs. Ved 

 Fredriksberg optræder der ogsaa mere sericit i bergarten. 



Man ser under mikroskopet straks en hel del større individer, 

 der træder frem af en finkornig grundmasse. De større individer 

 bestaar væsentlig af ortoklas, men enkelte individer er dog plagi- 

 oklas. Begge viser sterke trykvirkninger. Ortoklasen er opspaltet 

 og langs opspaltningsfladerne er afsat en lysere feldspatsubstans, 

 formodentlig albit. Denne udskilning af albitsubstans er i enkelte 

 individer mere regelmæssig, saa at man kan betegne individerne som 

 mikroperthit. Maaske kunde det være heldigere at betegne dem 

 overensstemmende med Lehmanns tidligere beskrivelser som faserige 

 eller traadige feldspater. Selve betegnelsen er naturligvis en smags 

 sag; kun maa man, hvis man bruger udtrykket mikroperthit, skarpt 

 præcisere, at perthitstrukturen er tydelig sekundær, og at mikr op er- 

 thiten er fremkommet paa ortoklasens bekostning ved, at dennes op- 



