1902] III. Studier over bergarterne ved Bergen. 45 



østenfjeldske beskrevne (jfr. K. 0. Bjørlykke: „0m øiegneisen 

 i Formokampen. Gudbrandsdalen"). De fleste tror jeg dog, maa 

 kunne betegnes som granit- og øiegranitskifere. Ligheden med de 

 sikre granitskifere fra Fløifj eldet er altfor slaaende, og sammensæt- 

 ningen af bergarten fra museet er ogsaa en tydelig granitsammen- 

 sætning. saaledes som det vil fremgaa af følgende analyse: 



Si O2 69.59 



Ti 0-2 O.U 



AI2 O3 U.22 



Fea O3 3.66 



Fe 0.59 



Mn Spor 



Mg 0.69 



Ca 1.38 



XasO 3.60 



K2 5.39 



H2 0.86 



P2 O5 0.16 



Sum 100.58 



Som det ^il sees af en sammenligning med analysen af granit- 

 skiferen fra Fløifjeldet er museets øiegranitskifer noget mere basisk. 

 Den største forskjel er der mellem gehalterne af jernoxyd og kisel- 

 syre, hvor differencen beløber sig til ca. 2 7o. for de andre gehalters 

 vedkommende er differencen langt mindre. 



Yed mikroskopisk undersøgelse af museets øiegranitskifer \iste 

 de porfyriske individer sig at beståa af mikroklin, ortoklas. mikro- 

 perthit og plagioklas. Den sidste havde ganske smaa udsluknings- 

 vinkler og var sandsynligvis oligoklas. Mikroperthitstrukturen er 

 maaske sekundær. 



Grundmassen synes væsentlig at beståa af feldspat (ortoklas 

 og plagioklas); men desuden optræder ogsaa adskillig kvarts, der 

 viser alle grader af opknusning. Af andre mineraler sees mag- 

 netit, titanit, biotit og epidot. Titaniten optræder i store, tildels 

 krystallografisk begrænsede individer. Biotiten, der er dehds klo- 

 ritiseret, bar i frisk tilstand samme farve som biotiterne i disse 

 bergarter forømgt (lys straagul— mørk grøn). Epidot optræder 

 sammen med biotit som mindre striber i den lysere masse af feld- 

 spat og kvarts. Den maade. livorpaa de optræder sammen, synes 

 at berettio-e den formodnino-. at biotiten enten er omvandlet til 



