1902] III. Studier over bergarterne ved Bergen. 47 



har paapeget ,,dioritisk bergart" deri. Denne saakaldte dioritiske 

 bergart viser sig ved nsermere undersøgelse enten at være en saus- 

 suritgabbro eller i de fleste tilfælde en saakaldt allalinitskifer. Ved 

 den sidste betegnelse forstaaes da i overensstemmelse med Rosen- 

 BuscHS nomenklatur mere eller mindre tyndskifrige saussuritgabbroer, 

 der altsaa staar i det samme forhold til saussuritgabbro, som granit- 

 skifer til granit. Mellem, de egentlige saussuritgabbroer, der trods 

 sin omvandling dog saa nogenlunde har beholdt den oprindelige 

 gabbrostruktur, og allalinitskiferne staar saa flasersaussuritgabbroerne 

 eller flaserallaliniterne. Som bekjendt har Rosenbusch i sin „Ele- 

 mente der Gesteinsiehre" for de pressede varieteter kun benyt- 

 tet betegnelserne flaserallaliniter og allalinitskifere. Jeg tror, det i 

 denne tid, hvor petrografien overfyldes med nye navne, vil være af 

 særlig interesse at benytte de gamle navne i den udstrækning, som 

 det kan forsvares. Saussuritgabbro er et gammelt og megetsigende 

 navn, allalinit siger langt mindre. Skulde det ikke da for de pres- 

 sede varieteter være vel saa heldigt at anvende betegnelserne flaser- 

 saussuritgabbro og saussuritgabbroskifer ? 



De egentlige saussuritgabbroer og flasersaussuritgabbroer op- 

 træder i denne zone ganske lokalt, og der kunde derfor maaske 

 gives dem, der vilde opfatte disse lokalt optrædende masser som 

 fremmede indpressede partier i de mere eller mindre hornblenderige 

 skifere, der maa opfattes som hovedbergarten. Undersøgelserne i 

 feltet viser imidlertid, at en saadan opfatning er ugrundet, idet 

 samtlige typer ved overgange er forbundne med hinanden. Det 

 samme viser ogsaa de kemiske og petrografiske undersøgelser. 



Hvad der ofte bevirker den største forskjel, er strukturforhol- 

 dene. Yi har, som jeg allerede har antydet, endel typer, som man 

 virkelig kan betegne som saussuritgabbroer, og som er saapas lidet 

 berørt af trykket, at man kan se den oprindelige gabbrostruktur, 

 idet hornblenderne, der formodentUg er dannet ved omvandling af 

 diallag, endnu har bevaret sin oprindelige begrænsning, medens 

 derimod feldspatindividernes konturer paa grund af dannelsen af de tal- 

 rige zoisitindivider kan være vanskeligere, ja i flere tilfælde næsten 

 umulig at forfølge. I flasersaussuritgabbroerne og beslegtede typer 

 af saussuritgabbro skiferne sees hornblendeindividerne opflasede i kan- 

 terne, og vi staar. her overfor den begyndende omvandling ved tryk, 

 der resulterer i en mere eller mindre tyndskifrig saussuritgabbro- 

 skifer med vekslende striber af lyse og mørke mineraler. Forskjel- 

 len mellem disse skifrige bergarter og hornblendeskiferne er ikke 



