52 Carl Fred. Kolderup. [No. 10 



I flere preparater sees feldspat uden tvillinglameller ; men det er 

 vel spørg-smaal, om ikke denne ogsaa er en plagioklas. I enkelte 

 tilfælde er plagioklasen opknust, i andre optræder den som smaa 

 klare korn. 



Kvarts lindes i ringe mængder og* optræder i faa typer af de 

 herhenhørende bergarter. 



Kalkspat forekommer som sekundær udfyldning af smaa hul- 

 rum i flere af de sterkt pressede bergarter. 



Den specifike vegt af en saussuritgabbroskifer fra Møhlenpris- 

 zonen er bestemt til 3.01. 



Strukturforholdene er allerede berørt tidligere, da den genetiske 

 sammenhæng mellem de forskjellige typer paavistes. For at give 

 et indtryk af strukturen i en af disse bergarter har jeg i fig. 17 

 ladet afbilde et mikroskopisk præparat af en saussuritgabbroskifer 

 fra Møhlenpris. De store individer, der strækker sig som en sam- 

 menhængende række tvert over preparatet, er hornblende, de smaa, 

 oftest stengelformede individer er zoizit, og den lysere grundmasse 

 bestaar af kvarts og feldspat. 



Jeg har her i al korthed behandlet de netop omtalte bergarter. 

 Der kunde imidlertid være en del spørgsmaal ved selve saussuri- 

 tiseringen, som jeg kunde ønske at gaa nærmere ind paa; men jeg 

 faar maaske anledning til at behandle disse mere indgaaende i en 

 større af handling (Die Labradorfelse des westhchen Norwegens II.) 



Glimmerskifere. 



Som det sees af kartet, optræder glimmerskiferne væsentlig i 

 to zoner, en der danner underlaget for største delen af Møhlenpris 

 og derfra fortsætter i sydøstlig retning mod Kronstad og Hauke- 

 land, og |en anden der danner undergrunden for Sverresborg og 

 dele af den saakaldte Tamburengen. Desuden findes partier af 

 denne bergart indpresset i hornblende-saussuritgabbroskiferzonen. 



a. Møhlenpris glimmerskiferzone. 



Under denne betegnelse har jeg sammenfattet det kompleks af 

 glimmerskifere, der ligger mellem Puddefj orden og den paa kartet 

 sterkt fremtrædende zone af øiegranitskifer, der strækker sig fra 

 Jægtevigen over museet til henimod Lungegaardsvandet. Zonen er 

 ved et belte af øiegranitskifer (øiegneis) delt i to og er over større 



