1902] III. Studier over bergarterne ved Bergen. 53 



strækninger opfyldt af skifrige saussuritgabbroer, hornblendeskifere og 

 øiegranitskifere. Denne glimmerskiferzone fortsætter i trakterne s. f. 

 Store Lungegaardsvand. Bergarten er, hvor den optræder typisk, som 

 f. eks. i den lille ryg paa sydvestsiden af museet, forsynet med saa tal- 

 rige kvartslinser og kvartsleier, at den paa afstand minder om flere af 

 kalkknollelagene i etage 4 i Kristiania. En lignende udvikling har ogsaa 

 været at se i snittene sydligst paa Møhlenpris; men disse er des- 

 værre ved byggearbeider delvis ødelagte. At disse lagrækker engang 

 har bestaaet af skifer og kalk, anser jeg for sandsynligt. Senere 

 er saa kalken opløst og ført bort, og opløsninger med kiselsyre er 

 sivet ind. Lignende udvikling synes man at kunne spore i ler- 

 glimmerskiferzonerne i trakterne Ulven — Os, hvor dog kalken, om- 

 vandlet til marmor, har holdt sig langt bedre end i Bergen. Dog 

 kan man ogsaa her flere steder se rester af marmor; professor 

 MoHN fandt saaledes i sin tid et marmorleie paa Nygaard, hvor det 

 dog siden er overbygget af et hus. Ligesaa finder man ogsaa i 

 fortsættelsen af skiferne ved Tveteraas, Hop og paa Marmorøen 

 større indleiringer af marmor. Alderen af lerglimmer- og glimmer- 

 skiferne i strøget Ulven — Os og i det hele i den ydre bue af Ber- 

 genshalvøens skifere (jfr. de geologiske rektangelkarter Bergen og 

 Haus) har dr. Reusch fastslaaet i sit epokegjørende arbeide: 

 „Silurfossiler og pressede konglomerater i bergensskifrene". Skif- 

 erne tilhører øverste del af under- og underste del af oversilur. 

 At den samme zone fortsætter over paa Osterøen, har man længe 

 \ådst, og ved befaringer af strøget Ulven— Os, Samnanger og 

 Osterøen har jeg ment at kunne paavise et sammenhængende ori- 

 enterende niveau (jfr. Carl Fred. Kolderup: „Et orienterende 

 niveau i bergensskifrene") i denne lagrække, som sikkert maa være 

 af silurisk alder. Jo længere nord man kommer i den ydre bue 

 desto mere valses den ud, og desto mere omvandlet synes dens 

 bergarter at være. Oppe ved Fotlandsvaagen nordligst paa Oster- 

 øen, hvor lagrækken er saa sterkt sammenpresset, at dens mægtig- 

 hed kun er Vs af, hvad den er ved Os, har vi netop bergarter, 

 der minder saa sterkt om de kvartsførende glimmerskifere i den 

 indre skiferbue ved Bergen, at jeg ved notiser i min dagbog noterte 

 om ghmmerskiferen ved Fotland, at den var af typus „Museehau- 

 gens glimmerskifer". Jeg har maattet gaa saapas nøie ind paa 

 disse forhold for at klargjøre berettigelsen af min opfatning af 

 Møhlenpris' glimmerskiferzone. Jeg op fatter nemlig denne saavelsom 

 Sverresborgs glimmerskiferzone som regionalmetamorfe omvandlings- 



