Magnus Olsen og- Haakon Schetelig. 



[Nr. 6 



likbrænding den fremherskende skik. I de fleste tilfælder, skjønt 

 langt fra altid, er ogsaa de brændte benstumper samlet i en urne, 

 som oftest et lerkar, der ogsaa gjerne, som her, er stillet i en liten, 

 rund eller firkantet kiste. 1 ) Hvad der først og fremst udmerker 

 graven paa Fløksand er det fine lerkar som er brukt til urne. Som 

 regel har vore urnegraver fra den romerske periode og fra folke- 

 vandringstiden simple og ensformige lerkar; grove, rundbukete kruk- 

 ker, altid uten ornamenter, med kort og vid hals; de er av tykt 



Fig. 1. 20 cm. høit, 24 cm. største tvermaal. 



og daarlig gods. Meget sjelden findes de bedre kar brukt til urne 

 i en brandgrav, som f. eks. hankekrukken B. M. A arb. 1903, nr. 3, 

 fig. 11, eller en tutekande som Eygh fig. 357. 2 ) Allerede herved 

 er Fløksandgravens urne en merkværdighet. 



Det er et rundbuket kar av haardt, velbrændt gods med sort- 

 farvet, blank overflate; høiden er 20 cm., største tvermaal 24 cm. 



x ) For et par typiske fund av denne art se: J. Eoss, Arkeologiske under- 

 lser i Fjelber 1882, Ab. 1882, s. 12. 

 8 ) Se B. M. Aarb. 1905, nr. 14, s. 23, fund fra Noreim ved Haugesund. 

 B. 5944. 



