1909] En indskrift med ældre runer fra Fløksand i Nordhordland. 17 



Brakteaten nr. 18 hos Stephens 1 ) (fra Skrydstrup vest for 

 Haderslev, Sies v i g), paa hvilken bl. a. en staaende mandsfignr med 

 oprakte armer og foran denne et iirføttet dyr av hjorteslegten er 

 fremstillet, har mellem mandens ene arm og dyrets ryg ranerne 

 l^nj^Yj d. e. lau ka R, skrevne horisontalt fra venstre mot høire; 

 ogsaa foran dyrets hals langs brakteatens rand tindes runer, nemlig 

 det fra urnordiske nidskrifter velkjendte magiske ord alu (skrevet 

 i motsat retning, fra høire mot venstre). 



Brakt. nr. 19 (fra ukjendt sted i Skaane) 2 ), der som frem- 

 stilling har en springende nøken figur, har langs randen (fra venstre 

 mot høire) de 4 ord: la>u laukaR . gakaR alu (rrn feilskrevet for 

 ^H). Her er laukaR skrevet paa nøiagtig samme maate som paa 

 brakt. nr. 18. 



Brakt. nr. 71 (likeledes fra ukjendt sted i Skaane) 3 ), paa 

 hvilken er fremstillet et iirføttet dyr med et menneskehoved over, 

 har langs randen (fra høire mot venstre), men adskilt fra hinanden, 

 de to nidskrifter l^n^Y laukaR og T^ + nrn ^T tanulu al. 4 ) 

 Paa k-runen vender vinkelens aapning nedad. 



Ordet laukaR paa de nævnte 3 brakteater er grundformen til 

 det gammelnorske laulcr m. „løk, allium". Alle (Bugge, 5 ) Wimmer, 6 ) 

 Noreen, 7 ) Th. v. Grienberger 8 )), som har uttalt sig om laukaR, har 

 heri set et mandsnavn i nominativ, nemlig navnet paa brakteatens 

 eier eller forfærdiger, og C. Save har virkelig paavist et saadant 

 navn paa Gotland, hvor en „by" i Lokrum sogn heder Lauks og 

 dens eier LauJair. Bugge har ogsaa henvist til tilnavnet laukr, 



x ) Runic Monuments II s. 529 (som feilagtig kakler brakteatens findested 

 ,.Snydstrup"). Ogsaa avbildet hos Wimmer, Sønderjyllands runemindesmærker 

 (særtryk av „Haandbog i det nordslesvigske spørgsmaals historie"), Kbh. 1901, 

 s. 23; i den franske oversættelse „Manuel historique de la question du Slesvig" 

 (Kbh. 1906) s. 18. 



2 ) Stephens, Run. Mon. II s. 530. 



3 ) Smst. II s. 876. 



4 ) „Sidste Rune er snarere f I end £ a. Der er vistnok en Skraastreg under 

 den, som gaar ud fra den rette Stavs Top, men den er saa tynd, at den synes 

 betydningsløs" (Bugge, Norges Indskrifter med de ældre Runer I s. 164). 



5 ) Aarbøger 1871, s. 199 f.; Norg. Indskr. I, s. 163, anm. 1; Aarbøger 1905, 

 s. 211, 325. 



'0 Sønderj. runemind. s. 25. 



7 ) Altisl. u. altnorw. Gramm. 3 , s. 341, nr. 38. 



8 ) Gottingische gelehrte Anzeigen 1908, nr. 5, s. 399. 



12 



