1909] En nidskrift med ældre runer fra Fløksand i Nordhordland. 25 



han brændt paa et baal som var opført av vilde trærs ved, og hans 

 aske blev kastet i sjøen. 



Frazer, som omtaler denne piskning med løk i sit store verk 

 "The Golden Bough" III s. 126 f., bemerker hertil i tilslutning til 

 Mannhardt (Mythologische Forschungen s. 113 ff.) at de gamle 

 tilla løken en magisk, værnende og rensende kraft. 1 ) Man pisket 

 ikke Pan med løk for at straffe ham, men for at rense ham fra alt 

 som hindret ham fra at øve sin virksomhet som den gud, der sørget 

 for rik vildtbestand. Ogsaa naar syndebukken (ved Thargelia-festen) 

 blev pisket paa genitalia med løk, har meningen dermed ikke været 

 den at øke hans lidelser, men at sende ham som den aarlig til un- 

 dergang viede frugtbarhetsguds repræsentant livskraftig i døden, 

 foråt hans kraft kunde gaa over paa hans efterfølger, den nye gud 

 eller den nye legemliggjørelse av den gamle gud, som tænktes straks 

 at indta den gamles plads. 



Denne løkens forbindelse med frugtbarhetsguden lærer os at 

 forståa, hvorfor der er blit tillagt denne plante en særlig værnende 

 og rensende kraft. 



Løkens anvendelse som prophylaktisk middel synes at være be- 

 tinget av dens nære sammenhæng med kjønslivet. 2 ) Hos de gamle 

 grækeré og romere tillagdes de menneskelige genitalia en overnatur- 

 lig, beskyttende kraft, 3 ) og alt hvad der tjente til at fremme disses 

 funktioner — saaledes den aphrodisisk virkende løk — maatte derfor 

 naturlig være i besiddelse av den samme kraft. Hertil kom tillike 

 den omstændighet at man sikkert har været opmerksom paa løk- 

 plantens (knoldens) likhet med genitalia virilia (testiklerne). 



Det er derfor naturlig at løken som prophylaktisk middel i 

 visse forhold likefrem træder i stedet for phallos (og genitalia over- 

 hodet). 



*) Jfr. Gruppe s. 889 f. anm. 7. 



2 ) Jfr. sxopodav [av axopoSov „livitløk"] = auvouaia^si^ hos Hesych, hvor- 

 paa dr. S. Eitrem har gjort mig opmerksom. 



3 ) Jfr. Jahn, Berichte iiber die Verhandlnngen d. K. Sachs. Gesellsch. d. 

 Wissensch. zn Leipzig. Philol.-hist. Cl. VII (1855) s. 28 ff. — Til phallos-for- 

 mede stene paa frygiske grave (A. Kørte, Mittheilnngen d. K. dentschen ar- 

 chåol. Institnts. Athen. Abth. XXIV, 1899, s. 7 ff.), mulig med værnende kraft, 

 svarer ifølge dr. S. Eitrem de norske saakaldte „hellige hvite stene" som er 

 ftmdet i grave fra den ældre jernalder og som er behandlet av Th. Petersen i 

 Det kgl. norske Videnskabers Selskabs Skrifter 1905 no. 8 (Trondhjem 1906). — 

 Phallos med værnende kraft søker jeg fra Nordens oldtid at paavise i et litet 

 arbeide som vil bli trykt i Arkiv f. nord. filol. XXVI. 



