26 Magnus Olsen og Haakon Schetelig. [Nr. 7 



Allerede i det forangaaende s. 22 er omtalt den tyske skik at 

 genitalia av et om høsten slagtet husdyr blev ophængt i forstuen 

 („auf der Diele") til næste aar. Man synes saaledes at ha tillagt 

 disse legemsdele en værnende kraft. 



Hermed kan sammenlignes hvad Wuttke (Der deutsche Volks- 

 aberglaube der Gegenwart 3 nr. 127) anfører fra Bøhmen: „Die 

 Zwiebel dient zur Wahrsagung; man hangt sie auch in die Stube 

 iiber die Thiir, damit sie (aber nur ein Jahr lang) die Krankheiten 

 an sich ziehe." Likesaa bruker man i Syd-Tyskland at ophænge 

 allium victorialis („Allermannsharnisch") i sæterhytterne for at be- 

 skytte mot trolddom. Hos huzulerne, en ruthensk folkestamme, har 

 det været skik at beskytte hestene mot maren ved at binde hvitløk 

 til dørlaasene 1 ). 



Navnlig hvitløk (allium sativum) værner mot alslags trold- 

 dom. Saaledes har løk ifølge Sigrdrifumål 8 tryllekraftig virkning 

 imot „ménblanden mjød": 



Full sJcaltu signa 

 ok vid fdri sjd 

 ok verpa lauki i log; 

 pd ek pat veit, 

 at per ver dr aldri 

 meinblandinn mjodr. 



„Bæger du signe, mod svig dig vogt og læg i drikken løg; da, 

 det ved jeg, vorder aldrig mjød dig blandet med mén" (Gjessings 

 overs.). 



I Estland er fra nyere tid optegnet den skik, at man før daa- 

 ben pleiet at binde brød, penge og hvitløk i barnets svøp, baade 

 for at sikre det mot trolddom, og foråt det hele livet igjennem ikke 

 skulde mangle noget av disse ting. Ifølge Mannhardt's formodning 

 (Germanische Mythen s. 591 anm.) er denne skik kommen til esterne 

 fra Sverige. 2 ) 



Videre skal jeg for løkens tryll ekraftige anvendelse i Danmark 

 henvise til Feilberga artikler „løg" og „hvidløg" i hans jyske 



1 ) Denne skik fincles omtalt hos W. H. Eoschee, „Ephialtes, eine patholo- 

 gisch-mythologische Abhandlung iiber die Alptråume und Alpdamonen des klas- 

 sischen Alterthums" (i Abhandl. d. philol. -hist. Cl. d. K. Sachs. Ges. d. Wiss. XX 

 nr. 2, Leipzig 1900), hvor Kaindl, Globus LXXII s. 255 a [?] er citert som kilde. 



2 ) Paa 'itr laue' i Helgakvifta Hund. I 7 gaar jeg her ikke ind. 



