1909] En nidskrift med ældre runer fra Floksand i Nordhordland. 29 



I Osiris's kultus fremhæver jeg et enkelt træk som er omtalt 

 hos Plutarch (smst. 39). Efterat Nilen (som har optat Osiris's 

 phallos og som derfor er „en udflydning" av denne gud) har „ for- 

 enet sig med Isis, d. e. jorden," begynder den efterhaanden at ut- 

 tørres, naar nordenvindene beseires av søndenvindene, naar dagen 

 maa vike for natten og naar jorden begynder at ligge tør og ufrugt- 

 bar. Da bærer presterne under en sørgefest ut Osiris's kiste, hvori 

 det gyldne skrin ligger, gyder deri friskt vand som de blander med 

 kostbare krydderier og røkelse, og former derav et billede i en 

 maanes skikkelse som de klæder paa og smykker for at antyde at 

 de ved disse guddomme forstaar jord og vand. 



Som bekjendt tør vi i Osiris's kultus se en parallel til den 

 fønikiske Adonis-dyrkelse, hvis mest karakteristiske akt er en sørge- 

 fest over den blomstrende ynglings, vegetationsdæmonens, død, og 

 videre til den frygiske kultus som var viet Attis og Kybele og i 

 hvilken „den store Moders" bad, hvorved gudindens vogn og billede 

 og andre saera tvættedes i en flod, indtok en fremtrædende plads. 



Disse orientalske kulter viser, som Mannhardt (Wald- und 

 Feldkulte I — II) utførlig har paavist, „eine auffallende Ubereinstim- 

 mung des Typus, eine hohe Gleichartigkeit der Conception mit den 

 nordeuropåischen Begehungen des Maibaums, Erntemais, Laubmanns, 

 Maibrautpaars, Todaustragens." Derved viser de ogsaa stor likhet 

 med de eeremonier, hvormed nordboernes frugtbarhetsgudinde Ner- 

 thus, id est Terra mater, paa Tacitus's tid dyrkedes, da disse eere- 

 monier, som Mannhardt har godtgjort, staar i den nøieste sammen- 

 hæng med de nævnte nordeuropæiske vaarskikke. Om Nerthus's 

 dyrkelse hos 7 konfødererte stammer i det gamle Danmark beretter 

 Tacitus (Germ. 40) følgende : 



„Paa en ø i oceanet findes der en ubesmittet lund, og i denne er indviet 

 en vogn som dækkes med et teppe (vehiculum veste contectum). Presten er den 

 eneste som har lov til at berøre den. Han merker, naar gudinden er tilstede i 

 dette hemmelige gjemme (penetrali), og naar hun kjører af sted paa sin vogn, som 

 trækkes af kjør, ledsager han hende under clyb ærefrygt. Da er det glade dage, 

 og der holdes fest paa de steder, hun viser den ære at komme til og tåge ophold 

 paa; man gaar ikke til nogen krig og tager ikke vaaben i haand; alt jern er 

 gjemt under laas og lukke; fred og ro er det eneste, man da sætter sin hu til. 

 saa længe indtil gudinden har faaet nok af at færdes mellem menneskenes børn, 

 og presten derfor bringer hende tilbage til det hellige sted. Derefter bliver vog- 

 nen og tepperne og, hvis man har sind til at tro det, selve guddommen tvættet 

 i en skjult liggende sø. Trælle gjør tjeneste herved, dem søen øieblikkelig 

 sluger." 



