30 Magnus Olsen og Haakon Schetelig. [Nr. 7 



I den av Tacitus beskrevne Nerthus-kultus er jord gud in dens 

 bad et av de vigtigste led. Heri har vi en parallel til den ægyp- 

 tiske (og frygiske) ceremoni, hvorved jordgudinden (Isis, Kybele) 

 og den befrugtende vand gud (Osiris) dyrkes. Og likesom der gydes 

 friskt vand i det gyldne skrin, saaledes tvættes Nerthus's „ hemme- 

 lige gjemme" (penetrdle) i en skjult liggende sjø. Osiris drar om 

 i landet og lærer folket milde sæder uten at gjøre bruk av vaaben; 

 naar Nerthus kjører omkring blandt menneskene, hviler alle vaaben 

 og der hersker fred og ro. 



Foruten med de nordeuropæiske folkelige vaarskikke har Ner- 

 thus-dyrkelsen ogsaa sammenhæng med de i den norrøne litteratur 

 omtalte kulter som var viet det nordiske frugtbarhetsgudepar. Bedst 

 kjendt i kultus er dette fra Gunnar helming's {)åttr i Flateyjarbok 

 (I 338), hvor sviernes gud Frøi og hans prestinde eller „kone" — 

 et sidestykke til Nerthus og hendes prest — optræder. 1 ) Frøi er 

 nordboernes phalliske gud, hvis billede stod i templet i Upsala emu 

 ingenti priapo, og til hvem lapp erne langt ned i nyere tid har ofret 

 rensdyrets phallos; 2 ) til ham vites, som allerede nævnt, hester at 

 ha været viet. Der er da tydelig sammenhæng mellem hans kultus 

 og den phalliske kultus (hvori en kvinde er hovedpersonen) som vi 

 linder omtalt i Volsa f)åttr, og Volse's „kiste u tør sammenlignes med 

 Nerthus's penetrale og videre med de eleusinske mysteriers a^Yixov 

 og med Osiris' s skrin, der var formet som phallos-symbolet, hornet. 



Saaledes linder jeg det ikke usandsynlig at linduker i nordisk 

 kultus (hvormed vel ogsaa tør sammenlignes klædet som dækket 

 Nerthus's vogn) 3 ) skyldes indvirkning i fjerne førhistoriske tider fra 



J ) Jfr. bl. a. M. Olsen, Det gamle norske - ønavn Njar6arl$g (Chra. Vid.- 

 Selsk. Forhandl. 1905 nr. 5) s. 17 f. 



2 ) Ol. Graan's „R,elation" (utg. i Svenska landsmålen XVII, 2 [h. 67J) s. 65 

 ff.; jfr. K. Krohn, Finnisch-ugrische Forschungen VI s. 168 ff. 



3 ) Et hvitt klæde (vel av lin) spiller en stor rolle i dyrkelsen av den 

 finske og estiske gud for byg-avl Pellon Pekko eller Peko (se M. J. Eisen, 

 „tjber den Peko-kultus bei den setukesen" i Finnish-ugrische Forschungen VI 

 s. 104 ff.; jfr. K. Krohn i „ Finlands kulturhistoria" I s. 28). Dette gudenavn 

 er egentlig det nordiske (eller gotiske?) ord for „byg", gin. bygg, sv. bjugg. 

 for hvilket opstilles en nordisk grundform *beggwu- (derimot vestgerm. *beivu-, 

 ags. béow; ordet er ikke overlevert i gotisk, men maatte ha en form med -ggiv-). 

 Denne guds kultus er, som bl. a. navnet viser, sikkert kommet til finske folk fra 

 nordboerne (eller goterne?). I Norden møter vi denne specialgud for byg-avl i 

 Byggvir, som i Lokasenna optræder som Frøi's tjener; Byggvir tænkes som 

 ganske liten (fat it litla osv. Lok. 44), likesom Peko fremstilles ved et voksbillede 

 av størrelse som et 3 aar gammelt barn. Altsaa ogsaa her har vi sandsynlig et 

 eksempel paa linduker i den nordiske frugtbarhetsguds kultus. 



