32 Magnus Olsen og Haakon Schetelig. [Nr. 7 



Denne linklædets rensende og styrkende evne bør vistnok sees 

 i sammenhæng med den overnaturlige kraft som nyere folketro til- 

 lægger linet, navnlig lin frø et. 



Linfrøet fremmer og værner alt voksende. 1 ) Særlig oplysende 

 er i denne henseende følgende tyske skik: Naar et barn blir stanset 

 i væksten eller ikke kan lære at gaa, lægger man dette nøkent paa 

 grønsværet og strør linfrø ut over barnet og grønsværet; naar linet 

 spirer, begynder ogsaa barnet at vokse, eller det lærer at gaa. 

 Denne skik kan finde sted om vaaren, men navnlig er den knyttet 

 til Sankthansaften. 



En lignende symbolsk handling som har -hensyn til frugtbarhet 

 er det, naar ifølge Storåker „Fæstemøen vigsles ved at have Linfrø 

 i sine Sko (Laurvik)," eller naar man i Danmark strør tre haand- 

 fulde linfrø over plogen første gang den tåges i bruk om vaaren. 



Men videre har linfrøet faat en mere almindelig tryllekraftig 

 anvendelse, idet det brukes som værn mot alle skadelige væsener 

 og i det hele tat mot alt ondt. 



Fra Norge anfører Storåker følgende : „ Ved Ligfærd bør man 

 strø Linfrø omkring Husene, efterat Liget er ført afgaarde ; thi om 

 den Døde skulde gaa igjen, kan han ikke naa længer end til Lin- 

 frøet (Odalen). Har man ikke gjort dette, og man mærker, at en 

 Død gaar igjen, saa kan man strø Linfrø omkring Husets Vægge; 

 da taber Gjengangeren Magt til at gjøre det „uroligt" i Huset 

 (Romerike). " 



Fra Sverige og Danmark kjeudes ogsaa den overtro at linfrø 

 beskytter mot gjengangere; se henvisningerne i Feilberga Ordbog 

 under „hørfrø". I det hele tat er ifølge dansk folketro linfrø virk- 

 somt mot alslags trolddom. Saaledes mot sygdom som er frembragt 



to og to, han og hun. Om en av de 4 slags, som der skal tindes av disse stene, 

 meddeler Plinius at den indeholder søtt, sne hvitt ler, likesom i mors liv, og 

 smuldrer let; denne kaldes hunnen og er fra Afrika. Hannen derimot, som er 

 fra Arabien, er haard, ser ut som et galæble eller har en rødagtig farve og 

 omslutter en haard sten. — Her fremtræder disse stene som symboler paa kvin- 

 delige og mandlige genitalia og har de farver, hvorved disse karakteriseres. Hvis 

 den skik at indhylle lausnarsteinn i lærred er gammel, tør vi heri se en parallel 

 til Volse-kulten, i hvilken phallos er lini gæddr. 



Jfr. ogsaa dansk dial. kodde (egtl. scrotum, testikler), som anvendes om 

 „sfcene indsyede i lærred, der bruges som sænkestene ved sildegarnet (Agger); 

 ved pulsvåddet (Sall.)" Feilbekg II 245. 



*) Jfr. Angelo de G-ubernatis, La mythologie des plantes, Paris 1878 — 82, 

 II s. 198 f. 



