34 Magnus Olsen og Haakon Schetelig. [Nr. 7 



høstslagtningen har husmoren faat de avflaadde skind til bearbeidelse. 

 Hun har med „kjøtkniven" renset disse og" — tør vi vel formode — 

 tillike avskaaret genitalia (og [eller] halen) med det med runerne 

 lina laukaR beskrevne redskap. Genitalia (og [eller] halen) har hun 

 tat omhyggelig vare paa, likesom det slagtede dyrs genitalia endnu 

 i nyere tysk folkeskik ophænges i forstuen til næste aar (jfr. s. 22). 

 Denne behandling av genitalia var en hellig handling, ved hvilken 

 det gjaldt om at bevare og nyttiggjøre sig det slagtede dyrs i avle- 

 lemmet koncentrerte livskraft. Under tryllesange er vel dyre- 

 phallos'en blit avskaaret og er blit indhyllet i lin og omgit med løk 

 (eller bestrødd med linfrø og pisket med løk? jfr. s. 32 f. og s. 24). 

 Ganske naturlig har disse tryllesange indeholdt de vigtige ord „lin 

 og løg", som ogsaa er blit indridset med runer i „kjøtkniven" for 

 at vie denne til den hellige handling og holde al skadelig in dfly deise 

 borte. End yderligere er ranernes tryllekraft blit øket ved den 

 tilføiede (10de) rune a, d. e. alu. 1 ) 



Tidligere 2 ) søkte jeg at tilveiebringe en forbindelse mellem Fløksand-ind- 

 skriftens bestemmelse og den virksomhet som „kjøtkniven" har tjent, paa føl- 

 gende maate: 



Av løkens og linets (linfrøets) tryllekraftige anvendelse fr emhævet jeg navnlig 

 hvad der er anført i det foregaaende s. 26 f. (hvitløk i dørlaasene til værn mot 

 maren; løk i sengen til beskyttelse mot mareridt) og s. 33 (linfrø anvendt mot 

 maren). Videre fandt jeg det i sproglig henseende tiltalende at forklare navnet 

 paa den guddom (MQrnir), der i offer mottar en phallos, utstyret med lin og 

 opstøttet ved løk, som en „mandlig mare-dæmon" (av *Marunia-, til mara t 

 „mare"; jfr. apynja til api). Derfor tilla jeg lina laukaR i Fløksand-indskriften, 

 som tydelig har sammenhæng med Volse-viserne, en værnende kraft mot maren. 

 Naar „kjøtkniven" forsyntes med tryllekraftige runer, var hensigten dermed 

 den, at disse runers magiske evne til at værne mot maren skulde gaa over paa 

 det skind, hvormed kniven kom i berøring. Her mindet jeg om at det i egne 

 av Tyskland har været skik at lægge løk paa sengen for at værne sig mot 

 mareridt, og videre om at saueskindsfelden sikkert fra ældgamle tider har været 

 det almindelige sengeoverbredsel i Norge, og kom da til det resultat at „kjøt- 

 knivens" lina laukaR tjente til at beskytte alle husets sengefelder, som tilberedtes 

 av husmoren ved den med runer beskrevne gjenstand, mot maren. 



x ) Paa de 3 guld-brakteater som indeholder ordene laukaR alu (eller al), 

 har „løk" rimeligvis hat en mere almindelig rensende og værnende kraft. [Jfr. 

 løk og guid (penge) forbundne i folkeskikke s. 26 f.?]. — De 3 brakteat-indskrifter, 

 hvori laukaR forekommer, opfatter derimot Th. v. G-kienberger (Gottingische ge- 

 lehrte Anzeigen 1908 s. 399) som gave-indskrifter, idet han anser laukaR for et 

 mandsnavn. 



2 ) I et foredrag holdt i Kristiania Videnskabsselskab 18de september 1908, 

 hvorav et referat, for hvilket jeg intet ansvar har, findes i „ Aftenpostenes mor- 

 gennumer 19de sept. 1908. 



