36 Magnus Olsen og- Haakon Schetelig. [Nr. 7 



foråt tilsigtede talforhold, som øket runer nes tryllekraft, derved 

 kunde fremkomme. 1 ) Det ligger derfor nær at anta at ogsaa den 

 forkortede skrivemaate a for alu i Fløksand-indskriften skyldes hen- 

 synet til et bestemt talforhold, som man derigjennem har villet faa 

 frem. 



Overalt ellers, hvor tilsigtede talforhold er paavist i nordiske 

 runeindskrifter, Ander vi runegrupper bestaaende av 24 og av 16 

 (mulig ogsaa av 8) tegn. Disse tal staar i forbindelse med antallet 

 av tegn i den ældre og i den yngre runerække, som er henholdsvis 24 

 og 16 (og med antallet av runer (8) i hver av de 3 „ ætter", hvori den 

 ældre runerække var inddelt). 2 ) I Fløksand-indskriften møter vi 

 dog ingen av disse, i selve futharken betingede talforhold, men vi 

 har for os et nyt talforhold (10), hvis magiske betydning det gjæl- 

 der om at paavise i andre runeindskrifter av beslegtet indhold. 



Én saadan runeindskrift, bestaaende av 10 runer, kan foruten 

 Fløksand-indskriften nævnes fra urnordisk tid, nemlig indskriften 

 paa den lille stenamulet fra Val by ved Kjøbenhavn. Efter den 

 tolkning som jeg har git av „Valby-amulettens runeindskrift", 3 ) falder 

 denne, likesom Fløksand-indskriften, i to avsnit, hvorav det første, 

 som er den egentlige indskrift, bestaar av 9 runer (wi{>r Afunj), 



x ) Dette benegter G-. Neckel i en anmeldelse i Anzeiger flir deutsches 

 Altertuni XXXII s. 270, idet lian om bindernnen mn (d. e. min) i vævspjeld- 

 indskriften siger : „I)ié anwendung dieser binderune kat gewis nickts mit zaklen- 

 verkåltnissen zn sckaffen. Sie ist einfack durck raummangel veranlasst. Die runen 

 des letzten wortes [krat] sind so eng an einander gesckoben wie nur moglick. 

 Die R-rune ist zu auffallender sckmåcktigkeit zusammengesckrumpft und sckråg 

 in den winkel der K-rune kineingedriickt. Dass der platz nickt ausreickte, merkte 

 die sckreiberin erst beim vorletzten worte [mn] . . . Daker die verkiirzte sckreib- 

 ung, und daker auck. wie ick vermute, das feklen des letzten buckstabens a. 

 Grata (tur grat) sckeint eine entsckiedene verbesserung." Hertil er at bemerke : 

 R-runens smale form og skråa anbringelse tør ikke sees i sammenkæng med den 

 forkortede skrivemaate mn for min. Der kan vel ikke være tvil om, at runen 

 R først er uteglemt og senere tilføiet meil em Y og +. Saaledes er denne 

 rune uavkængig opfattet ogsaa av en række personer, kvern jeg kar forelagt den 

 til uttalelse. I anledning av Neckels konjektur krata (for nidskriftens krat) kan 

 man efter en blot ydre betragtning av indskriften gjøre den indvending, at de 

 tre runer -ata med skilletegn efter godt kunde ka faat plads i linjen, naar de 

 gjordes likesaa smale som R-runen. 



Forøvrig gjentar jeg min kenvisning til S. Bugge's efteiiadte arbeide om 

 Røk-indskriften, kvori en række tilsigtede talforkold i denne indskrift paavises. 



2 ) Se den ovenfor citerte avkandling s. 17 ff. 



3 ) I en avkandling med denne titel trykt i Ckra. Vid.-Selsk. Forkandl. 

 1907 nr. 6. 



