1909] En nidskrift med ældre runer fra Fløksand i Nordhordland. 37 



d. e. „mot avind"), mens det andet utgjøres av en enkelt rune A R, 

 som efter min formodning skal læses *algiR, d. e. „værn, helligdom", 

 idet A-runens navn i urnordisk sprogform bar været *cdgiR (hvilket 

 — som runenavn — hadde betydningen „elg"). Høist merkelig er 

 den parallelisme som Fløksand-indskriften og Valby-indskriften op- 

 viser: De 9 runer lina laukaR „lin (og) løk med viende og værnende 

 kraft" har tilsvarende i de 9 runer wi^r Åtting ,.mot avind (0: 

 personer med „onde øine")," og den 10de rune a(lu), som sandsynlig 

 betyr „værn", svarer i indhold nøiagtig til Valby-indskriftens 10de 

 rune. Saaledes støtter min tolkning av Fløksand-indskriften og av 

 Valby-indskriften hinanden gjensidig. 1 ) 



Men overensstemmelsen i indhold mellem disse to magiske nid- 

 skrifter viser sig ved nærmere betragtning at være ikke mindre. 



Mot det onde øie værget de gamle grækere og romere sig ved 

 alt som var aiaxpcv, først og fremst ved phallos og ved genitalia i 

 det hele tat. I Norden har man fra gammel tid av værnet sig mot 

 det onde øie ved at vise frem den blottede bak, og denne overtro- 

 iske skik har berøringer med anvendelsen av phallos som prophy- 

 laktisk middel. 2 ) Videre maa merkes at personer med „onde øine" 

 gjerne har en erotisk karakter og (efter nyere dansk folketro) hoved- 

 sagelig lindes blandt aabenbare eller hemmelige skjøger (jfr. ,.skjøge- 

 sét" == skadet ved onde øine). 



Det er saaledes naturlig at den magiske indskrift fra Fløksand, 

 som har hensyn til phalliske forhold, og tryllerunerne paa Valby- 

 amuletten, som var indridset til værn mot onde øine, opviser nøi- 

 agtig de samme talforhold og er faldstændig parallelt bygget. 



Naar vi nu paa grundlag av disse to indskrifter søker at utdra 

 almindelige love, tør vi kanske formulere følgende satser: 



1. Magiske runeindskrifter, som har berøringer med ta a?8ota 

 eller hensyn til erotiske forhold i videre forstand, bestaar av 10 runer. 



2. Disse runeindskrifter falder i to avsnit — paa henholdsvis 

 9 runer og 1 rune — , av hvilke det første henviser til nidskriftens 

 specielle bestemmelse (paa en amulet formelen „mot— ", paa en ved 

 runer viet bruksgjenstand hovedordene i trylleformularen), mens det 



!) Derimot foretrækker Th. v. GtRienberger (i en anmeldelse i Gottingische 

 gelehrte Anzeigen 1908 s. 409) at opfatte r. 5—10 i Valby-indskriften som ét ord 

 AfunpR, av en stamme paa -piz, som dog ikke ellers er paavist i germansk. 



2 ) Jfr. herom H. F. Feilberg, Zeitschrift des Vereins fur Volkskunde XI 

 s. 326, samt den anvendelse som jeg (i den s. 25 anm. 3 nævnte avhandling) har 

 gjort av Feilbergas sammenstillinger. 



