40 Magnus Olsen og Haakon Schetelig. [Nr. 7 



paa Vermlandsreisen. Derimot kan Finnur Jonsson (Kritiske stu- 

 dier over . . . skjaldekvad, Kbh. 1884, s. 177; jfr. Egils saga, Kbh. 

 1888, s. XXIX) i Egils Vermlandsviser ikke „finde noget ejendom- 

 meligt for Egill, intet særlig antikt uttryk eller tanke 1 '. Han anser 

 dem derfor snarere for uegte, „så meget mere, som hele den rejse. 

 de skal være digtede på. synes at være romantisk tildigtning. Ganske 

 sikkert er dog dette ingenlunde." I motsætning hertil skulde jeg 

 være tilbøielig til, i visen SJcal-at madr runar rista at søke et argu- 

 ment for, at denne Egils reise, hvor romantisk utsmykket den end 

 er i sagaen, dog virkelig har fundet sted. 



Men selv om visen skulde være digtet ved aar 1200 av Egils- 

 sagaens forfatter, ikke av Egil selv, 1 ) kan jeg vanskelig tro at tallet 

 tut her er ganske vilkaarlig valgt. Det synes da at henvise til en 

 gammel tradition om 10-tallets magiske kraft i bestemte forhold. 



Det staar nu tilbake at linde en forklaring for 10-tallets anven- 

 delse i tryll erune-indskrifter, hvis indhold streifer det kjønslige om- 

 raade. 



Dette tal kan ikke, saaledes som 24 og 16, ha hensyn til noget 

 i runerækken. Vi maa da, for at gjenfinde 10-tallet, vende os til 

 andre forhold, helst til noget i naturen som har visse likheter med 

 det kjønslige. Da „finger" i flere sprog (nynorsk vulgærsprog, græsk) 

 kan brukes om phallos, er det naturlig at tænke sig at det er de 

 10 fingre, som har git foranledningen til den magiske anvendelse 

 av 10-tallet i runeindskrifter som har sammenhæng med ta a?8o:a. 2 ) 

 Naar det her gjaldt om at mangedoble phallos's („fingerens") over- 

 naturlige kraft, maatte det falde naturlig paa grund av fingrenes 

 antal at anvende netop 10-tallet. Hvor overordentlig nær dette 

 maatte ligge, kan jeg illustrere ved et eksempel fra nutiden. En 

 bekjendt av mig har meddelt mig følgende utbrud, som han tilfældig 



2 ) Paa grund av det meget specielle indhold er den neppe en anonym, i 

 den mundtlige tradition hjemløs vise, som senere er blit tillagt Egil. 



-) Forutsætningen er da at den nævnte overførte bruk av „finger" er æld- 

 gammel i nordisk, selv om den ikke kan paavises i den norrøne literatur. I 

 Bigspula 27: 



Sdtu hjon, 



sdsli i augu 



Fadir ok Modir, 



fingrum at leika, 

 hvor en erotisk situation i ædleste forstand antydes ved de smukke ord sdsk i 

 avgu, kan ikke godt fingrum at leika være ment om gategutgebærder, men synes 

 at maatte gjengives ved: „leke med, kjærtegne hinandens hænder". 



