42 Magnus Olsen og Haakon Schetelig. [Nr. 7 



sagelig grunder sig paa det græske alfabet, allerede paa et meget 

 tidlig tidspunkt til tryllekraftig bruk har optat i sig fra den græske 

 magi visse bestemte talforhold. I det hele tat er det at merke, hvor 

 fast sluttet med hensyn til tegnenes antal og hvor bestemt gruppert 

 i de 3 „ ætter" runerækken allerede i de ældste tider fremtræder 

 hos alle germanske folk, og det er derfor vel tænkelig at 24-tallets 

 (og 8-tallets?) magiske anvendelse i nordisk runeskrift, der, som 

 s. 36 nævnt, staar i forbindelse med runernes antal (og inddeling i 

 „ ætter"), er likesaa gammel som runeskriften selv. Til dette spørs- 

 maal vil jeg mulig med utgangspunkt i forhold, som ikke direkte 

 vedkommer denne undersøkelse, komme tilbake senere paa et andet 

 sted. I denne sammenhæng er det kun av interesse at fremhæve 

 den støtte, som Fløksand-indskriftens talforhold mulig kan yde for 

 den opfatning at den phalliske ritus, hvortil lina laukaR henviser, 

 ialfald i sit ydre apparat (linklæde og mulig tillike løk) er av frem- 

 med oprindelse. Dermed vil jeg dog ikke ha sagt at ritus og tal- 

 forhold samtidig er kommet til Norden. 



I Fløksand-runernes talforhold tror jeg saaledes at ha fundet 

 en støtte for den opfatning av lina laukaR a(lu), hvortil jeg er blit 

 ført ved mit forsøk paa at belyse denne indskrift ut fra den eneste 

 mig bekj endte (i Y9lsa {)åttr foreliggende) parallel i nordisk literatur 

 til sammenstillingen av de to ord „lin og løk". 



Efterat der nu er forsøkt en forklaring av Fløksand-runernes 

 indhold og bestemmelse, staar det kun tilbake at omtale etpar eien- 

 dommeligheter i nidskriftens ydre fremtræden (ranernes former), samt 

 at antyde dens plads i rækken av vore fortidsminder fra den ældre 

 jernalder. 



7. 



Naar undtages a-runen r. 10, hvorom der er talt tilstrækkelig 

 i det foregaaende avsnit, indeholder Fløksand-indskriften ingen for 

 den eiendommelige runeformer. Binderunen r. 9 kj ender vi ogsaa 

 ellers fra meget gammel tid, idet den forekommer i runeindskrifterne 

 paa Kragehul-spydstaken (i ordet erilaR) og paa Varnum-stenen 

 (i ordet harabanaR). I denne binderune har R faat formen A (ikke 

 Y). foråt dens kvister kunde anbringes paa samme stav som ^-runens 



