6 Magnus Olsen og Haakon Schetelig. [Nr. 11 



R. 2 \ a med kvist, som er kortere til høire end til venstre 

 for staven. Det samme er tilfældet med r. 8, 15, 21, 25. Hermed 

 stemmer det overens, at + n har kvist, som er kortere til venstre 

 end til høire for staven: r. 17, 20, 38. Likesaa at f t i regelen 

 har kvist, som er kortere til høire end til venstre for staven (r. 11, 

 23, 27; derimot er kvisten omtrent like lang paa begge sider ved 

 r. 14); at t I har kvist, som er kortere til venstre end til høire 

 for staven (r. 4, 29); at ^ a (r. 19) har kvister, som er kortere til 

 venstre end til høire for staven, og at omvendt % b (r. 30) har én 

 kvist (den øverste), som er kortere til høire end til venstre for staven, 

 mens nederste kvist er omtrent like lang paa begge sider. 



De tre prikker efter r. 6 er sikre. 



R. 10 ' 8 er avsluttet ovenfor bruddet uten prik nedentil. 



Av r. 11 — 14 f I 1 f tist er nu kun det øverste bevaret. 



R. 15 \ a har lidt saa meget, at der av kvisten kun er spor 

 tilbake av dens øvre kant. 



Efter r. 17 sees ikke sikre spor av prikker (Bugge, Rygh). 



Efter r. 20 lindes 3 sikre prikker. Den mellemste av dem 

 staar paafaldende lavt av hensyn til kvisten paa det følgende +. 



Mellem r. 21 og r. 22 sees 3 uregelmæssige fordypninger, som 

 danner en vertikal linje. Disse tør ikke læses som skilletegn. Jfr. 

 s. 7, anm. 2. 



R. 23 f t. Staven stikker kun ubetydelig op over kvisten. 

 Det kan ikke sikkert avgjøres, om denne rune først har været ute- 

 glemt og senere er tilføiet, eller om runemesteren med forsæt har 

 ristet den saa lav for at spare rum. 



Efter r. 29 lindes ikke sikre spor av prikker. Jeg har fundet 

 en prik lidt nedenfor og til høire for t-runens kvist mulig. Bugge 

 har bemerket: „De 2 prikker efter kaitil utydelige." Derimot 

 åndes der ifølge Rygh ' her „ intet; som med Bestemthed kunde 

 antages for Prikker." 



R. 36 ' s er utydelig i bruddet. Mens Undset har læst i med 

 endeprik nedentil, er det efter Rygh usikkert, om der her nogen- 

 sinde har været en saadan prik, 



Tu-indskriften tilhører den runeskrifttype, som man pleier at 

 kalde Rok-typen efter den vigtigste indskrift med denne skriftart, 

 Rok-indskriften i Ostergotland. Med denne skrifttype er en række 

 runeindskrifter fra Jæderen og de fleste manske runeindskrifter 

 skrevne. Se herom S. Bugge, Rokstenen (Ant. Tidskr. f. Sverige 

 V), Stockholm 1878, s. 106 ff., Aarbøger f. nord. Oldkynd. 1899 

 s. 246 f., Hønen-Runerne (1902) s. 16 ff. 



