De to runestener fra Tu og - Klepp paa Jæderen. 1 1 



s. 213) henført den til 9de aarh., 1 ) hvilken tidsbestemmelse Noreen 

 (Altschwed. Grmam., s. 6) følger. Ifølge Låfeler, Om Sparlosa- 

 stenen, s. 10 (særtryk av „Våstergotlands Fornminnesforenings 

 Tidskrift II, h. 6—7, 1906) er -dog Sparlosa-indskriften litt yngre, 

 fra „borjan af 900-talet eller dess forrå hålft". Videre har Ingel- 

 stad-stenen (Ostergotland), som har én rune av den ældre række, 

 de samme former som Tu-stenen for I og b. Da Ingelstad-stenen 

 har >K med betydningen h (ikke a som paa Sparlosa-stenen), synes 

 dette at tale for, at denne sten er litt yngre end Sparlosa-stenen. 

 Men Ingelstad-stenen maa paa den anden side være noget ældre 

 end Tu-stenen, da den for h har ^, mens Tu-stenen har I h, som 

 har utviklet sig av >K. 2 ) 



Saaledes taler baade runeformer og ordformer (Jan = penna) 

 bestemt for, at Tu-stenen tilhører 10de aarh., og naar man kun tok 

 hensyn til disse forhold, kunde man være fristet til at sætte den til 

 første halvdel av dette aarh. Paa den anden side synes dog skrive- 

 maaten raisti med t (ikke med {), saaledes som denne verbalform al- 

 mindelig skrives i danske og svenske runeindskrifter fra 10de aarh. 

 og saaledes som den ogsaa er skrevet paa Alstad-stenen fra Toten 

 (10de aarh.; jfr. ogsaa ristf)i Granevold-stenen, Hadeland) at advare 

 imot at henføre Tu-indskriften til saa gammel tid. Naar jeg av- 

 veier mot hinanden disse hensyn, kommer jeg til det resultat, at 

 Tu-stenen snarest er fra tiden omkring 975. 



Da Helge siges at ha reist Tu-stenen, tør av dette uttryk 

 sluttes, at stenens hele utsmykning har fundet sted paa én gang. 

 De billedlige fremstillinger er følgelig samtidige med runerne. Hvad 

 der fra arkæologisk standpunkt kan siges om Tu-stenens tid, vil 

 findes anført i avsnit II, hvor dr. Schetelig gjør rede for de to 

 menneskefigurer paa stenen. 



*) I „ Bidrag til den ældste Skaldedigtnings Historie", s. 20 siger Bugge, 

 at Sparlosa-indskriften er „vist ikke yngre end Midten av 9de Aarh.", og i Arkiv 

 f. nord. filol. XVIII, s. 11 erklærer han den for at være „ikke yngre end Aar 900". 



2 ) Runeformen ^ b (og de dermed parallele former ^ a, + n og X a) 

 forekommer desuten i Slaka-indskiften (Ostergotland). Ogsaa en runeindskrift 

 fra Helleland (Haaland, Jæderen) har % = b. Begge disse indskrifter tilhører 

 Rok-typen. — Runeformen % b optræder ogsaa i enkelte senere upplandske ind- 

 skrifter (Igelsta, Lilj. 624 = Bautil 247; Gillberga, Lilj. 262 = Bautil 560); se 

 Bråte, Fornvannen 1907, s. 91 og 0. von Friesen, Upplands runstenar (Sartryck 

 ur Uppland II), Uppsala 1907, s. 4 f. Paa sidstnævnte sted findes en avbildning 

 av Birka-indskriften (10de aarh.), som i runeformer er nær beslegtet med Tu- 

 indskriften. 



