1(3 Magnus Olsen og- Haakon Schetelig. [Nr. 11 



den naar til knæerne eller litt nedenfor. Derover bærer han en 

 kappe, der hænger ned fortil og* baktil i spidse fliker og sammen- 

 holdes (paa de bedste stykker) over den høire skulder med en ring- 

 spænde. Paa flere eksemplarer strækkes den høire haand frem 

 gjennem kappens sideaapning. Den fremstrakte haand synes at bære 

 en haandledsring med en derfra nedhængende hængeprydelse (?). 

 Haaret synes oftest at være fremstillet som kortklippet. 



Kvinden bærer en fotsid kjortel, paa enkelte eksemplarer med 

 spidst utløpende overstykke, samt derover en sid kappe, der er 

 aapen fortil. Haaret er samlet i en knute i nakken og hænger der- 

 fra Mt ned langs ryggen næsten til føttene. Paa et enkelt stykke 

 synes haaret at være flettet, og fletten ser ut til at være lagt frem- 

 over skulderen og hænge ned fortil; paa et andet synes der baade 

 at være knute og fletter. 



Paa nogen, de bedst utførte av platene, holder kvinden i sin 

 fremstrakte haand en smal, oventil togrenet gjenstand, der kunde 

 tænkes at skulle forestille en gren med blomst eller blade. Manden 

 strækker haanden frem og berører kvindens bryst eller kind. Paa 

 et par stykker ses ikke dette træk, paa et eksemplar lægger tillike 

 kvinden sin haand paa mandens aksel, paa det mindste stykke 

 mangler begge figurene armer. 



Det hele skal tydeligvis forestille en kjærlighetsscene." 



Vi har i disse guldplater en overmaade instruktiv serie av mere 

 og mindre fuldstændige fremstillinger av samme scene, likefra den 

 lille simple hvor figurene endog mangler armer, og til den fint de- 

 taljerte fremstilling, der gjengir enkeltheter i dragten som ring- 

 spænden i mandens kappe. Serien kan utvides med de tidligere 

 avbildete eksemplarer i Atlas for nordisk Oldkyndighet, anførte sted; 

 Professor Gustaeson har kunnet paavise, at et par eksemplarer i 

 Kjøbenhavn er præget med samme stempel som en av platene i 

 Bergens Museum. 



Der kan heller ikke være tvil om at en saa ofte og ensartet 

 gjentat fremstilling har hat et bestemt og kjendt indhold, at den 

 gjengir et bestemt optrin, som sandsynligvis maa søkes i mythologien 

 eller sagnhistorien. Trods den meget store forskjel i utførelsens 

 fuldstændighet, har figurene paa alle eksemplarer en hel række 

 fælles træk, som altid er tydelig angit, og som maa ha været til- 

 strækkelig til at betegne de to personer kj endelig. Paa dem alle 

 er manden kortklippet og skjegløs; kvindens haarsæt er ens og 

 likesaa begge figurers dragt. Jeg mener altsaa at denne gruppe 



