18 Magnus Olsen og- Haakon Schetelig. [Nr. 11 



I al vikingetidens billedkunst er det paafaldende hvor liten 

 vægt der lægges paa kompositionen. Det er figurenes ytre attri- 

 buter, fremstillingen av den vedtagne type for hver enkelt figur, 

 som har været hovedsaken, og naar dette var i orden, har man 

 tydeligvis ment at den som saa monumentet, let vilde fatte dets 

 mening. Man kan ofte iagtta dette' paa de forskjellige Sigurds- 

 ristninger og likesaa ved at sammenligne de Gotlandske billedstener. 1 ) 



Det samme ser vi paa Tu-stenen. Motivet for dens fremstilling 

 er en kjærlighetsscene, som vi kj ender den i fuldstændig og let for- 

 staaelig form fra guldplatene. Men stenen var forholdsvis smal, og 

 skulde her de to figurer være stillet jevnsides, vilde det gaat ut 

 over størrelsen. Kunstneren har lagt mere vegt paa at faa dem 

 større og tydeligere hver for sig; han har derfor stillet dem den 

 ene over den anden, og han har kunnet gjøre dette uten at frem- 

 stillingen derved blev mindre forstaaelig. Det er et udmerket 

 eksempel paa det eiendommelige i vikingetidens primitive frem- 

 stillingsmaate. 



Som jeg alt har nævnt tror jeg ikke at denne fremstilling er 

 almen eller symbolsk. Jeg tror den sigter til et ganske bestemt 

 op trin fra sagnhistorien eller mythologien. Visselig har den ingen- 

 ting at gjøre med Helges eller Ketils personlige forhold. Alle 

 vikingetidens billedstener vrimler av fremstillinger som ikke kan ha 

 nogen direkte forbindelse hverken med den som sætter mindes- 

 merket, eller med den til hvis minde det blev reist. 



Der maa endelig sis nogen ord om den kronologiske bestem- 

 melse. Det lille uplandske kvindebillede fig. 12 er dateret til den 

 senere del av folkevandringstiden, tiden nærmest før vikingetiden 

 (efter Montelius system, jernalderens 7de periode) og professor 

 Gustafson har dateret de norske guldplater til samme tid. 1 ) Dette 

 gir neppe noget helt sikkert holdepunkt for Tu-stenens tidsbestem- 

 melse; dog turde den vel neppe være senere end den tidligere del 

 av vikingetiden, da de senere billedstener gjennemgaaende synes at 

 være mere ornamentalt behandlet. Materialet er dog saa knapt, at 

 jeg ikke tør uttale nogen mere bestemt opfatning. 



x ) Dr. B. Salin har mnndtlig meddelt mig, at netop dette forhold er en av 

 vanskelighetene ved tolkningen av de Gotlandske steners billeder. 



*) Gabriel Gustafson: Norges Oldtid, Kristiania 1908. s. 93 og fig. 394. 

 Cf. Oscar Almgren: En egondomlig båtgrav vid Ulltuna, Månadsbl. 1901 och 

 1902, s. 147; fig. 80 s. 157. Den der beskrevne grav tilhører likeledes den 7de 

 periode, men fundforholdene gav ikke sikkerhet for at gnldplaten hørte sammen 

 med graven. 



