22 Magnus Olsen og- Haakon Schetelig. [Nr. 11 



naar kun disse rituelle hovedkrav fastholdtes, kunde guldplaterne, 

 som bar frem stillinger ne, gjøres saa smaa og tynde som mulig, da de 

 kun var bestemt til at gjemmes i jorden for alle tider. 



Ad forskjellige veie skal jeg nu med veiledning i den literært 

 overleverte norrøne mythologi søke at linde ut, hvilke de to gud- 

 domme er, som er fremstillet paa de smaa guldplater. Det første 

 spørsmaal blir: (1.) Hvad lærer vi av selve fremstillingerne om 

 disse to guddomme? Dernæst kan der spørges: (2.) Hvilke gud- 

 domme venter vi at linde fremstillet paa plater, som er fundne under 

 de ovenfor skildrede forhold? Og endelig: (3.) Vet vi av andre 

 kilder end Tu-stenen og Hauge-platerne noget om, hvilke guddomme 

 fortrinsvis har været dyrket i egnen omkring Tubakken i Klepp? 



1. De norske guldplater, paa hvilke to mot hinanden vendte 

 figurer, en mand og en kvinde, er fremstillet, skal tydelig forestille 

 en kjærlighetsscene. 



Kvindens „haar er samlet i en knude i nakken og hænger 

 derfra Mt ned langs ryggen næsten til fødderne. Paa et enkelt 

 stykke synes haaret at være flettet, og fletten ser ud til at være 

 lagt fremover skulderen og hænge ned fortil; paa et andet synes 

 der baade at være knude og fletter" (Gustafson). Paa Tu-stenen 

 hænger likeledes kvindens haar frit langt nedover ryggen. Ved det 

 frit nedhængende haar betegnes kvinden som en ung pike, der 

 endnu er ugift. 1 ) Hun fremstilles aabenbart i det øieblik, da hun 

 skjænker sin kjærlighet ti] den mand, som staar foran hende. Man- 

 den strækker paa etpar av platerne haanden frem og berører kvin- 

 dens bryst eller kind, paa et av stykkerne lægger tillike kvinden 

 sin haand paa mandens skulder. 



Ved fremstillingen av mand en er at merke, at han er ube- 

 væbnet og at hans fremstrakte haand synes at bære en (haand- 

 leds)ring. 



Hvad jeg her har fremhævet, er tilstrækkelig til at utpeke et 

 bestemt gudepar i den norrøne mythologi. Guden, som ubevæbnet 

 møtes med den unge pike, kan kun være Frøi, og elskovsscenen 

 mellem dem maa være den, hvortil der hentydes i Edda-digtet 

 Skirnismål. 



Dette digt handler om den færd, som Skirne, Frøis tjener, 



x ) Jfr. Valt yr G-uåinundsson i Paul's Grundriss d. german. Philol. 2 III 

 s. 444. 



