J. Eekstad. [No. 1 



mindre. Men den har dog" ikke holdt sig ganske stationær, som 

 Naumann (1822) og Durochek (1845) ansaa den for at være. De 

 sluttede dette af, at vegetationen gik helt ind til bræen. Hertil 

 er det imidlertid at merke, at disse forskere kun saa den paa afstand 

 under reisen fra Paabergstølen til Lodalsbræen. Som omstaaende 

 billede af Stegaholtbræen viser, kunde man endog saa sent som i 

 1899 ved at se den paa afstand forledes til at tro, at dens ende 

 ingen nævneværdig tilbagegang havde havt siden 1743. 



Denne illusion fremkommer ved, at der foran bræen ligger en 

 langstrakt bergknaus, beklædt med tæt bjerkeskog. Naar man 

 kommer hen til denne, viser der sig herfra at være et moræne- 

 omraade paa adskillige hundrede meter hen til bræens ende. For- 

 øvrigt kan vi af den sidemoræne, som tilvenstre for bræen paa 

 billedet hæver sig høit over denne, se, at den har aftaget meget i 

 mægtighed; thi det maa erindres, at da sidemorænen afsattes, laa 

 selve bræen adskilligt høiere end denne. 



Ved Stegaholtbræen anbragtes i 1903 to merker (se fig. 28). 

 Som merke 1 indhuggedes -f- i sydsiden af en stor flytblok af rødlig 

 granit, der ligger lidt indenfor (østenfor) den yderste sidemoræne. 

 Paa toppen af granitblokken reistes en liden varde. 



Som merke 2 nuggedes -f- i en bergknaus lige ved elven fra 

 bræen, paa dens vestside. Ved siden af merket reistes en liden 

 varde. 



Sigteliniens retning mellem de to merker er 7 ° S — V 7° N retv. x ) 

 Afstand fra merke 2 til bræens kant i retning N 14° V retv. var 



1903 7 / 9 28.8 m. 

 Retning fra merke 1 til bræens spids 7 / 9 1903 var 2° S retv. 



10. Aabrekkebræ eller Brenndalsbræ, som den ogsaa kaldes, 

 kommer fra OSO ned i en sidedal, Brenndalen. Denne ender med 

 brat styrtning op for gaarden Aabrekke. Den er med andre ord 

 en hængende dal. Bræens ende naar ned til 260 m. o. h.; den 

 gaar altsaa længst ned af bræerne i Olden. I tiden fra 1700 til 

 1740 rykkede denne bræ meget stærkt frem, ødelagde da en gaard 

 Tungøen og beskadigede nabogaarden Aabrekke meget. En nærmere 

 beskrivelse af denne voldsomme fremrykning lindes i Iagtt. fra 

 bræer i Sogn og Nordfjord (Norges geolog. Undersøgelses 

 Aarbog for 1902), hvortil der kan henvises. 



Som omstaaende billede, fig. 29, viser, har dens øvre parti meget 



J ) Misvisningen er sat til 13° vestlig 



