88 J. Rekstad. [No. 1 



sæterhusene paa Øiesæteren flyttes noget høiere op, da, som befolk- 

 ningen udtrykker det, elven truede med at tåge dem, idet den kom 

 lige hen til dem. I begge dalsider gaar der langs randen af dal- 

 fyldningen flere feraak, da kreaturerne fra Faabergstølen og Øie- 

 sæteren har sine havnegange her. Som almindelig er tilfældet med 

 feraak, slynger disse sig i bugtninger op og ned. Ret som det er, 

 kan man se de lavere partier af feraakene her forsvinde under 

 dalfyldningens grusmasser. Disse har vokset op og overdækket 

 dem. De masser, bræerne afsætter i form af moræner, er kun 

 rene ubetydeligheder i sammenligning med de kolossale kvantiteter 

 i dalfyldningerne. Et blik paa de betydelige dimensioner, de af bræ- 

 elvene afsatte grusmasser har paa omstaaende billede, viser dette. 



VI. Opdæmning ved Tunsbergdalsbræen. 



Sommeren 1900 indtraf der den 6te august en meget stor flom 

 i elven fra Tunsbergdalsbræen, Leirdøla. Uagtet elven gjennemløber 

 det 3 km. lange Tunsbergdalsvand, der virker som et regulerings- 

 basin for dens vandføring, tog den dog ved gaarden Leirdal ud en 

 bro, som havde staaet i over hundrede aar. Nede ved Leirmo skar 

 den sig ud et nyt løb og ødelagde derved et stykke af Jostedals- 

 veien, saa dalen ovenfor i nogen tid blev afskaaret fra sin forbindelse 

 med udenverdenen. 



Da der paa denne tid ikke merkedes flom i de andre elve i 

 distriktet, var man straks paa det rene med, at flommen i Leirdøla 

 skyldtes en opdæmning ved bræen. Efter hvad der blev mig opgivet 

 af folkene paa Leirdalen, skal der i de fire forudgaaende somre 

 ogsaa være indtruffet flom i elven fra Tunsbergdalsbræen i slutningen 

 af juli maaned; men flommen sommeren 1900 var betydelig større 

 end nogen af de foregaaende. Da jeg i september 1900 besøgte 

 Tunsbergdalsbræen, tog jeg en tur opefter denne for at undersøge, 

 om der kunde paavises noget sted, hvor en saadan opdæmning, som 

 ovenfor er antydet, kunde have foregaaet. 



Omtrent 3 km. nordenfor Tunsbergdalsbræens ende er der paa 

 dens vestside en kort botndal, som blev mig opgivet at skulle hede 

 store Brimkjedlen, sammenlign kartskissen fig. 9. Fra vest kommer 

 en liden bræ ned i denne dal og forener sig med Tunsbergdalsbræen. 

 I september 1900 var bræen inde i st. Brimkjedlen stærkt ind- 

 sunken, og de talrige friske sprækker viste, at denne indsynken 



