1904] Undersøkelser over klipfiskesoppen. 33 



ved disse prøver umuligt at paavise. Til prøve no. 8 blev anvendt 

 50 liter Ibiza, til no. 1 80 liter Trapani. No. 8 har en saltgehalt 

 af 20.56 %, no. 1 20.98 %• Her er intet, som tyder paa, at der 

 til den ene prøve har været anvendt ca. 30 % mere salt end til 

 den anden. Saltgehalten er jo som man ved i de forskjellige fiske 

 af et parti meget forskjellig, hver iisk ligger ikke lige lang tid i 

 sjøen under vaskningen, og følgelig kan ikke en enkelt prøve 

 udtaget af et parti fisk angive noget bestemt i denne henseende. 



Vi gaar nu over til behandlingsmaaden af fisken paa tørre- 

 pladsen. Uheldigvis er her oplysningerne temmelig knappe. Af det 

 oplyste fremgaar imidlertid, at behandlingen i det store og hele var 

 temmelig ens. Fisken laa som vanlig natten over i hypper eller 

 runde stabler, hvorefter tørringen foregik efter den stereotype ud- 

 talelse for alle partier „væsentligst ved omstabling". Paa grund 

 af de knappe oplysninger er det derfor ikke muligt at paapege nogen 

 forbindelse mellem behandlingen, vandgehalten og fiskens senere 

 holdbarhed. 



De færdigtørrede prøvers gjennemsnitsvandgehalt udgjør 41.90 

 %, maksimum 46.41 %, minimum 34.49 %• Saltgehaltens gjen- 

 nemsnit er 19.96 %, maksimum 21.94 %, minimum 17.84. Sop- 

 bestanden udgjør i gjennemsnit 2200 spirer pr. 100 cm 2 . Denne 

 sopmengde er usædvanlig høi; i forsøgsrække 1 beløber gjennem- 

 snitsmængden sig til 962 spire pr 100 cm 2 . Der kan neppe være 

 tvil om, hvor aarsagen til denne soprigdom er at finde. Af 

 oplysningerne om det anvendte salt fremgaar det, at kun et af 

 partierne havde faaet saltet direkte fra skib, til de øvrige 14 var der 

 anvendt salt tåget fra pakbod, hvor det havde ligget i kortere og 

 længere tid. Da gjennemsnitssopmængden i pakbodsaltet efter analy- 

 serne udgjør ca. 39000 spirer pr. kg. er der saaledes fuld overens- 

 stemmelse mellem antallet af sopspirer i pakbodsaltet og de ved 

 analyserne paa fisken fundne, hvilke i gjennemsnit beløber sig til ca. 

 33000 pr. fisk. 



I to andre henseender adskiller prøverne i denne forsøgsrække 

 sig fra den foregaaende, nemlig ved den store forskjel der er imellem 

 de oprindelig tilstedeværende spirer og de heraf indtil tidspunktet 

 for analysen udviklede celler og konidier samt den i forhold til 

 den intense smitte paafaldende store holdbarhed. Prøverne har 



