34 Kr - Høye. [No. 9 



ligget fra juni — juli 1902 til begyndelsen af januar 1903, og med 

 undtagelse af 3 har de alle holdt sig usedvanlig godt, tiltrods 

 for at de alle var temmelig sterkt befængte med sopspirer. 



Denne første omstændighed forklares ved, at celleklumperne i 

 stor udstrækning havde fruktificeret, da den mykologiske analyse 

 blev gjort 4 maaneder efter tørringen. I forsøgsrække 1 blev ana- 

 lysen udført 14 dage til 3 uger efter tørringen, og gjennemsnitsfor- 

 holdet mellem de to tal her er som 1 — 10; analysen af prøverne i 

 forsøgsrække 2, 4 maaneder efter tørringen, viste et forhold som 



1 — 48. Disse tal giver derfor et prægnant udtryk for koloniernes 

 udviklingstrin. I forsøgsrække 1 havde antagelig ingen udvikling 

 fundet sted efter tørringen, 10 angiver der den gjennemsnitlige forme- 

 ring af de vegetative celler paa fisken før tørringen. I forsøgsrække 



2 havde kolonierne fruktificeret saavel makroskopisk som mikro- 

 skopisk, da de 4 maaneder efter tørringen blev analyserede. For- 

 meringstallet er derfor steget til 48 pr. oprindelig tilstedeværende 

 spire. For de enkelte prøver er dette tal tildels betydelig høiere, 

 for no. 4 er det 60, for no. 6 er det 280, for no. 9 endog 900. 

 For andre er det igjen under middeltallet. Gjennemsnitsantallet 

 af de oprindelig tilstedeværende spirer i forsøgsrække 2 udgjør 

 22 pr. cm. 2 eller 33000 pr. fisk. 4 maaneder efter tørringen er 

 smittetallet steget til ca. 1000 pr. cm 2 , eller 1.5 million pr. fisk, 

 og endda udgjør antallet af de synlige kolonier kun et par 

 hundrede pr. fisk. Dette er et talende bevis paa klipfiskesoppens 

 umaadelige formeringsevne. Naar fisken er sort eller sterkt be- 

 fængt, gaar antallet af spirer op i hundredevis af millioner for en 

 enkelt fisk. 



Disse prøvers i modsætning hertil store holdbarhed maa selv- 

 følgelig have sine grunde, men gjennemgaar vi prøvernes vand- 

 og saltgehalt, er det ikke muligt heraf at udlede nogen forklaring 

 paa forholdene. Her hersker den samme uregelmæssighed som i 

 den første prøverække. Prøvernes vandgehalt er endog temmelig 

 høi, dette hænger dog sammen med, at de bestod af temmelig svær, 

 fyldig fisk. 



Anstiller vi nu ligesom ved forrige forsøgsrække en sammen- 

 ligning mellem prøver, som med nogenlunde ens sopbestand frembyder 

 størst forskjel i vandgehalten, fremkommer følgende: 



