1904] 



Undersøgelser over klipfiskesoppen. 



71 



VI. 



Klipfiskesoppens vekstformer og systematiske 

 stilling. 



Paa faste substrater saavelsom i vædske er det regel for k., at 

 den i luften ingen hyfer udsender. Alle hyfer er krybende eller 

 neddukkede, det er kun de ganske korte konidieafsnørende grene 

 med de lange frøkjæder, som rager op i luften, fig. 4. I dr. 

 Olav Johan-Olsens afhandling „sop paa klipfisk" findes rigtignok 

 af bildet en koloni tab. II fig. 15 med et overordentlig rigt grenet, ste- 

 rilt luftmycel, som jeg endnu aldrig har iagttaget i de millioner 

 forskjellige kolonier af k., jeg har havt under øiet. I teksten findes 

 ikke et ord om denne overordentlig sjeldne vekstform, hvorfor jeg 



Fig. 4. Ei gt fruktificerende kolonier af Torula epizoa, hvor der næsten ikke 

 findes spor af celledannelse. 150 /i. 



ikke rigtig ved, hvad jeg skal tro om tegningen. Kanske der fore- 

 ligger en feiltagelse, f. eks. en fremmed infektion? det hænder jo 

 undertiden, at k. koJonierne oversvømmes af en fremmed, rigt hyfe- 

 dannende sopart. I vædske udvikler k. et rigt forgrenet mycel, 

 derimod aldrig i luften, imidlertid kan man jo næsten aldrig være 

 sikker paa k., den er jo en mer end almindelig variabel sop, som 

 kan berede en de mest uventede overraskelser. 



Hyfebundt dannelse. 



Under de talrige saltanalyser var jeg blevet opmerksom paa, 



at kolonierne fra de i saltet fundne konidier undertiden vokste paa en 



egen hidtil ikke iagttaget maade, idet de yderliggencle celleklumper 



udsendte tykke bundter, som bestod af indfiltrede hyfer. Disse eien- 



