1894—95] Mjtrine polyzoa. 29 



Oøcierne ligger paa den norske form længer tilbage end tilfæl- 

 det er med den engelske ifølge Hincks tegninger. (B. M. P. pl. 

 XXXVIII, fig. 1,2). 



M. labiata, Boeck. 



Af nærværende polyzo har jeg flere eksemplarer paa homera 

 lichenoides, og et paa myriozoum coarctaium, som jeg tog ved Svær- 

 holt og Hammerfest. For elet blotte øie kan den let forveksles 

 med ovenstaaende, men under mikroskopet skiller den sig fra den- 

 ne ved sine ganske jevnbrede zoøcier. 



Mundingsrandens pigger er ogsaa længere og deres antal er i 

 regelen 4. Oøciemes form og beliggenhed er derimod temme- 

 lig ens. 



M. coccinea, Abildgaard. 



Af denne art har jeg kun eksemplarer paa alger fra Hvitingsø. 

 Baade zoøcierne og oøcierne var betydelig vortede. 



Næsten hvert zoøcium havde to store sidestillede avicularier. 

 Det er vistnok fuldstændig overensstemmelse mellem britiske og 

 norske eksemplarer. 



Nævnt baade af Boeck og Såes uden at findesteder er op- 

 givne. 



Muccronella (lepralia) sincera, Smitt. 

 Pl. i. fig. 6. 



Nærværende art er først beskrevet af prof. Smitt under nav- 

 net discopora sincera (6. V. F. 1867, p. 28,177, pl. XXVII., fig. 

 178—180). 



Senere har Hincks (On Polyzoa from Iceland and Labrador, 

 Ann. Nat. Hist. Ser. 4, XIX, p. 102., pl. XI., fig. 2) opført arten 

 som en lepralia rimeligvis af den grund, at hans islandske eksem- 

 plarer ikke havde spor af antydning til mucro. De fleste andre af 

 Smitts discopora arter har derimod Hincks indlemmet i sin genus 

 muccronella, medens Smitt ogsaa for sincera- arten hævder slegtska- 

 bet med discopora cocciwea-gruppen. 



Jeg har undersøgt en mængde eksemplarer fra Finmarken og 

 det har vist sig, at proximalrandens mucro er meget inkonstant 

 baade i sin forekomst og sin form. I enkelte zoøcier var den ne- 

 derste mundingsrand ganske jevn (som' paa Hincks figur), hos an- 

 dre var der et svagt tilløb til mucro (conf. Smitts afbildninger), 

 men som oftest hævede den nederste rand sig til en tydelig opad- 

 bøiet spids saaledes som pl. I, fig. 6 udviser. 



Oøcier optraadte jevnlig, sjeldnere avicularier og som oftest 



