1894 — 951 Dæmmevand. 





tiden bræerne paa den skandinaviske halvø i det store og hele 

 aftager; men der viser sig dog ved enkelte bræer en betydelig af- 

 vigelse fra regelen og da især ved de bræer, der ligesom Rembesdals- 

 skaaken tilhører den saakaldte norske type. 



Der foreligger for Rembesdalsskaakens vedkommende ingen 

 direkte iagttagelser af dette forhold; men forskjellige ting synes dog 

 med bestemthed at antyde, at den fortiden i det store og hele er 

 i aftagende, men deraf kan intet med sikkerhed sluttes angaaende 

 dens vekstforhold paa det sted, hvor heromhandlecle tunnel træder 

 i en nærmere forbindelse med den. Som det fremgaar af det 

 længdeprofil, assistent Steen har leveret af tunnellen, ligger dennes 

 udløbsaabning paa vedkommende sted betydelig under bræens over- 

 flacle, og der foreligger altsaa en mulighed, som slet ikke kan kaldes 

 usandsynlig, for at bræen ved en forholdsvis meget ubetydelig for- 

 andring kan tilstoppe tunnellen og derfor gjøre denne ubrugelig. 



Jeg skal som eksempel paa en isbræ, der med hensyn til sin 

 opdæmmende evne slet ikke synes at staa i forbindelse med den 

 nu stedfindencle almindelige aftagen, nævne Mjølkedalsbræen i Jotun- 

 heimen. Ole Røisheim har meddelt mig, at ingen kan mindes mere 

 end to udbrucl af øvre Mjølkeclalsvand, der opclæmmes af denne bræ; 

 det første skulde have fundet sted i 1855 eller 1856, elet andet 

 ca. 187*8. Det er sandsynligvis det førstnævnte udbrud og mærkerne 

 efter dette, professor Såes skildrer paa følgende maade: „En Nat 

 for et Par Aar siden vaagnede Pækarerne i Eidsbuclen af en for- 

 skrækkelig Larm, saa de troede Verdens Ende var kommet; da 

 var det Melkedøla, som havcle brudt sin naturlige Dæmning, og 

 som fyldte hele den trange Dal med sine grumsede Vande. Flere 

 hundrede Alen paa begge Sider af Elveleiet blev al Jord revet bort, 

 saa at Fjeldskraaningerne ned mod Elven seer ud som de vare 

 flaaede, og Klippeblokke saa store som Huse førtes afsted af den 

 rivende Strøm." 7 ) Øvre Mjølkeclalsvand blev beskrevet af I. N. 

 Heetzbeeg, der sandsynligvis i nogle af aarene nærmest før 1878 

 fandt ,,de tydeligste Mærker paa en indtil for ganske nylig inclehavt 

 højere Vandstand, eler af mig bedømtes til 120 å 150 Fod over 

 den nuværende. Våndets nordre Ende, der vender moel øvre Melke- 

 dalen, adskilles fra denne ved en Fjeldbarriére paa 2 å 300 Fods 

 Højde, tilsynelaclende fast Fjeld." 8 ) Det er til denne beskrivelse, 

 at de topografiske træk paa rektangelkart r Bygdin" svarer. Senere 9 ) 

 har jeg ganske kort omtalt denne mærkelige bræsø. Ved et par 

 besøg har jeg nemlig fundet forholdene vidt forskjellige fra, hvacl 



