Peter Annæus Øyen. [No. 4 



Fra gammel tid synes den anskuelse at have gjort sig gjæl- 

 dende, at den nu ubeboede Hardangervidde i forlængst svundne 

 tider var tilholdsstedet for omvankende finner, som landets første 

 beboere. Haukenæs ved saaledes „videre med nogle gamle halv- 

 glemte Sagn at fortælle, at Eidfj or dfj eldene og Hardangervidden i 

 de ældste Tider var beboet af Finner, som drev sine Renhj order 

 omkring deroppe paa samme Vis, som de gjør det endnu den Dag 

 idag i Finmarken og Finland. Disse Folk har altid havt Rygte for at 

 øve Trolddom og Hekseri, og da det ikke kunde undgaaes, at Fol- 

 ket i Eidfjord kom i adskillig Berøring med dem, har dette Nabo- 

 skab efterladt Spor, der er mærkbare den Dag idag ved utallige 

 Sagn om Trolddom, Besværgelser, Aandemaning og lignende, der af- 

 giver Vidnesbyrd om en mørk og fordummet Overtro." 4 ) Men det 

 er ikke blot i sagn, man finder en saadan anskuelse udtalt; thi 

 Falsen siger, at „saameget synes man, ved at' undersøge de her- 

 skende Hovedsprog, der altid maae blive den sikreste Veiledning til 

 at opdage et Folks Oprindelse, at kunne antage, at hele det euro- 

 pæiske Norden, altsaa og Norge, har været beboet af Finner. 

 — — — Som disse, førte nemlig Norges ældste Indbyggere et om- 

 vankende Liv paa Fj eldene, og boede først i Huler, siden i Hytter 

 af Grene og Løv, endelig og i Huse". 5 ) 



I 1842 offentliggjorde stiftamtmand W. F. K. Cheistie en 

 ganske kort afhandling, hvoraf hidsættes følgende: „Efterat jeg i 

 Aaret 1838 havde hørt Rygte om, at der paa de store Fjeldstræk- 

 ninger ovenfor Syssendalen i Eyfjords Sogn, Gravens Præstegjeld i 

 Hardanger, af nogle Bønder skulde være fundet endeel store Dynger 

 eller Houge af Reensdyrs-Been og Horn, søgte jeg strax nærmere Op- 

 lysning desangaaende. Ved at tale med nogle af Finderne, Bønder 

 fra Mehuus og Moursæt i Eyfjord, fik jeg fuldkommen Vished om, 

 at Rygtet var sandt, og at der tæt ved de nævnte Beendynger saaes 

 Huus-Tomter med Rudera af gamle Huse. Jeg foresatte mig derfor, 

 til næste Aar at reise derhen, og at anstille de fornødne locale 

 Undersøgelser ; men da Sygdoms-Tilfælde gjorde dette umueligt, for- 

 maaede jeg Candidatus theologiæ Wilh. Koeen til, i Aaret 1840 

 at gjøre disse Undersøgelser paa mine Vegne. Af de Beretninger, 

 som han har meddeelt mig, har jeg erholdt Vished om, at der paa 

 flere Steder ved Fjeldvande imellem Eyfjord og Hallingdal, og navn- 

 ligen ved Findsevandet og Lougen, eller Normandslougen, sees 

 store, runde eller langagtige, med Jord belagte, og med Græs samt 

 Moos bevoxede Høie, fra IV2 til 3y 2 Alens Høide, og fra 25 til 84 



