Peter Annæus Øyen. [No. 4 



„Høien udgjorde i Omkreds eller Omfang 150 Alne, var 10 

 Alne høi, 50 Alne lang og omtrent 30 bred. Høiens Eetning var 

 fra nordost til sydvest. Lignende Jord- og Sand-Høie tildeels 

 fyldte med smaae Stene og vexelviis græs og mosebegroede og om- 

 trentlig af samme Størrelse som denne, fandtes paa flere, ja paa 

 mange Steder i Fj eldene, vi gik om paa. De samtlige af dette 

 Slags forekom mig ikke at være fremkomne ved Mennesker, men 

 alene at være naturlige, fremkomne ved en eller anden Naturrevo- 

 lution, hvorom i eg blev end mere bestyrket ved Gravningen i et 

 Par af dem eftersom der strax under den kom tilsyne regelmæs- 

 sige Lag af Jord, Sand og Aur etc. Imidlertid troer jeg ei at bur- 

 de forbigaae dem her, isærdeleshed da de fleste vare af en og sam- 

 me Størrelse og dertil, saavidt jeg kunde erfare, alle havde en og 

 samme Retning, nemlig fra nordost til sydvest. Mærkeligst af dette 

 Slags var dog den saakaldte Fagerrind. Den bestod i en ligesom 

 opkastet Vold af Sand, var overalt lige høi nemlig 12 Alne og i 

 Gjennemsnit nedentil omtrent ligeledes 12 Alne, hvorimod den 

 oventil var flad og der 8 a 10 Alne bred og Længden paa cl en 

 hele Rind var at regne henimod y 4 Miil. Dens Hovedretning var 

 ogsaa fra nordost til sydvest dog noget kroget. Den laae paa Høi- 

 den af Fj eldet, omgivet paa begge Sider af store Flader'\ 



(XI— XII). Nogle notitser. 



(XIII — XV). Nogle beretninger om benhaugene i Eidfjord. 



Disse merkværdige levninger efter tidligere menneskeophold, 

 enten nu dette har været af mere varig eller af mere forbigaaende 

 art, har ogsaa tiltrukket sig historiske forfatteres opmærksomhed. 

 Munch anfører saaledes, at de ,.store Hobe af ældgamle Reensdyr- 

 been, der endnu forefincles hist og her paa Højfj eldet, vidne om 

 længere Ophold, som større Samlinger af Finnefamilier have haft 

 paa disse Steder." 10 ) Asbjøensen omtaler ogsaa de store dynger 

 af rensdyrben paa Hardangervidden og finder, at de antyder „ be- 

 stemte Møder eller Samlingspladse i de sydlige Fj eldes rigeste 

 Græsgange". 11 ) Og karakteristisk for den opfatning, som tidligere 

 gjorde sig gjældende med hensyn til de ovennævnte levninger, turde 

 vel den tanke være, Petebsen har fundet udtryk for i en tilføiet 

 anmærkning: „Før Norges Bebyggelse af Nordmændene have dog 

 Lapper vanket om paa Høifjeldene med sine Rensdyrshjorder; 

 man finder nemlig paa Fjeldene Vaaben og Redskabpr af Sten samt 

 store Samlinger af Rensdyrsben". 12 ) 



Nicolaysen foretog saa i 1859 og 1860 en undersøgelse af de 



